Tartalom

BIBLIATANULMÁNY

Tóth Krisztián

Valóban feltámadt?

– Tamás kér(d)ése

A „hitetlen” ikertestvér húsvét előtti

és utáni példája 3

TEOLÓGIA

Dr. Várady Endre

A nyelv hatalma a Bibliában 7

GYAKORLATI TEOLÓGIA

Jóföldi Endre

Régi gyülekezetek megújulása a Magyarországi Baptista Egyházban 2. 14

Beke László

A lelkipásztor szexuális kísértései 22

TANULMÁNYOK

Stumpf Kata

Hivatásunk megtalálása

Gondolatok útkeresésről, elhívásról és a „jó keresés” művészetéről 38

Horváth Sándor

Biztonságtudatosság a mindennapokban 41

Dr. Paniti Imre

Evangélium: gép és ember 44

BESZÁMOLÓ

Kovács Viktória

„Megharcolni a nemes harcot!”

ApCsel 1,8 konferencia Varsóban 48

Vas Ferenc

Felkészülni a felkészülésre

Milyen egy Langham-konferencia? 56

KÖNYVAJÁNLÓ

Vas Ferenc

Mennyei összeesküvés - könyvajánló 60

Könyvajánlók 62

A Szolgatárs folyóirat a Magyarországi Baptista Egyház kiadványa

Felelős szerkesztő: Sinka Csaba

Felelős kiadó: Papp János egyházelnök

Tördelőszerkesztő: Sinka Csaba

A lap ára: 1250 Ft. Előfizethető a kiadóhivatalnál.

Szerkesztőség és kiadóhivatal:

1068 Budapest, Benczúr u. 31.

Telefon: 20-886-0410

www.szolgatars.hu

szolgatars@gmail.com

ISSN 1218-425X

© Szolgatárs folyóirat

Tóth Krisztián

VALÓBAN FELTÁMADT? – TAMÁS KÉR(D)ÉSE

A „hitetlen” ikertestvér húsvét előtti és utáni példája

Krisztus feltámadt! Minden tavasszal hangzik rá a válasz: „valóban feltámadt”[1]! De valóban ilyen egyszerű lenne? Kimondani bizonyára, elhinni aligha. Mégis talán kissé méltatlanul vádolja hitetlenséggel Tamás tanítványt a kétezer éves keresztény hagyomány. El is terjedt a közbeszédben a hitetlen Tamás jelző, vagy éppen a magyar nyelvben a kételkedést kifejező tamáskodik ige.

Ha beleéljük magunkat az első századi tanítványok közé, akik Jézus mellett átéltek addigra sok mindent (csodás gyógyítások, kenyérszaporítások, az időjárás megváltoztatása, sőt halott feltámasztások is!), a szemük láttára meghalt – majd sírba helyezett – Krisztus újbóli megjelenése valódi szintet lépés volt. Feltámasztani másokat egy dolog. Olyat tapasztaltak korábban (pl. Lázár). De feltámadni merőben más és új tapasztalat (volt mindenkinek)!

A húsvéti történet, pontosabban a feltámadás utáni események egyik különleges epizódja Tamás apostol esete. János evangélista megörökít művében több jelenetet is amint e tanítvány és Jézus párbeszédbe kerül – még a passió előtt is. A 14. fejezetben Jézus monológját Tamás kérdése töri meg[2]„Uram, nem tudjuk, hova mégy: honnan tudnánk akkor az utat?” (5. vers) Hálásak lehetünk Tamásnak Jézus szavait megszakító kérdéséért, beszúrásáért, hiszen az egyik legismertebb jézusi ars poetica következik a válaszban.

A pedagógusok gyakran elmondják a diákoknak: „nincs rossz kérdés!” (Hacsak nem az, amit nem tesznek fel). A Mester híres válasza még a budapesti Bazilika homlokzatára is felkerült (kiemelt része - latinul): „Én vagyok az út, az igazság és az élet[3]; senki sem mehet az Atyához, csak énáltalam.” (6. vers) János már itt kezdi felépíteni a tisztázni vágyó, bátran belekérdező, kissé „tudálékos” Tamás karakterét. De még egy helyen megszólal a feltámadás utáni történet előtt.

Lázár feltámasztása előtt találkozunk még vele. Az 1908-as Károli fordítás szépen hozza: „Monda azért Tamás, a ki Kettősnek[4] mondatik, az ő tanítványtársainak: Menjünk el mi is, hogy meghaljunk vele.” (János 11,16 – kiemelés tőlem) Mai szemmel nézve nehéz mire vélni ezt a „beszólást” – az olvasó számára érezhető szarkazmus, fekete humor lehetséges, hogy nem volt szándékában a tanítványnak és a többiek sem így értették elhangzásakor... Ezt most nyitva hagyjuk, mindenesetre körvonalazódni látszik egy kérdező és gondolkodó, bátran hozzászóló és megbizonyosodni vágyó személy képe Tamásban.

Ennek fényében érdemes olvasnunk a későbbi, témánk szempontjából legfontosabb jelenetet. Szintén János evangélista írta meg a következő képpen. „Tamás pedig, egy a tizenkettő közül, akit Ikernek hívtak, nem volt velük, amikor megjelent Jézus. A többi tanítvány így szólt hozzá: Láttuk az Urat. Ő azonban ezt mondta nekik: Ha nem látom a kezén a szegek helyét, és nem érintem meg ujjammal a szegek helyét, és nem teszem a kezemet az oldalára, nem hiszem.” (János 20,24-25) Minden bizonnyal hangsúlyos elem János részéről, hogy újra emlékeztet az ikertestvér információra. Ha már egyszer elmondta ezt (János 11,16) vajon miért tartotta fontosnak újra kiemelni? A későbbiek szempontjából bizonyára oka lesz ennek: „Tamás valójában nem keresztnév, hanem egy arámi szó, jelentése: iker.[5]” – írja a korai keresztyénség apokrif iratairól szóló művében egy koptológus.

Képzeljünk el valakit, aki ikerként nő föl és valószínűleg sokszor átélte, hogy összekeverték ikertestvérével (feltéve, ha egypetéjű). Belefér tehát a magyarázatba, hogy Tamás egypetéjű ikerként számos alkalommal zavart meg másokat kiléte felől. Csalódott, mikor nem ismerték fel, és csalódást okozott, mikor ikertestvérét keresték benne. Erőltetettnek hat ez a magyarázat? Mégis, ebben a fénytörésben már árnyalódhat kissé a tanítvány „tamáskodása”! Joggal – és nyilván tapasztalatból is – gondolhatta, hogy az első megjelenéskor jelen levő tanítványok összekever(het)ték Jézust mással... A hitetlenség bélyege helyett, ha jobban belegondolunk, szavazhatunk legalább egy kis bizalmat Tamásnak, mely a kétely létjogosultságáról szól. Miért tagadnánk el annak esélyét – bármennyire is kicsi – hogy a megszólalásig hasonló személy nem Jézus, hanem valaki más volt?!

Persze felmerül a kérdés, hogy akkor ki más lehetett volna ott. Ki tudta volna olyan fantasztikus „dublőrként” megvezetni a 11-et (méginkább sajnos csak 10-et, mivel Júdás is kiesett), elhitetve velük, hogy a feltámadott Jézus jelent meg a szoba közepén? A hasonmás teóriára az apokrif irodalom szolgáltat magyarázatot, ezúttal szintén az „ide illő” iker-sztorira felfűzve. A már említett Plisch művében szemlézi az apokrif és gnosztikus[6] körökben is népszerű Tamás evangéliumát. Mint mondja ehhez írott bevezetőjében: „[a] szír hagyomány ezért adott neki egy „igazi” nevet: Júdás, és Márk, illetve Máté evangéliumában[7] Jézusnak ugyanezzel a névvel szereplő testvérével azonosította őt, a Tamás (ragadvány)nevet pedig úgy értelmezték, hogy Jézus ikertestvére volt”[8].

Bárhogy is volt, a (mellék)név háttere inkább adalék, és nem kell, hogy elbizonytalanítson minket a lényeg tekintetében. A bibliai beszámoló így folytatódik a János 20-ban. „Nyolc nap múlva ismét benn voltak a tanítványai, és Tamás is velük. Bár az ajtók zárva voltak, bement Jézus, megállt középen, és ezt mondta: Békesség nektek! Azután így szólt Tamáshoz: Nyújtsd ide az ujjadat, és nézd meg a kezeimet, nyújtsd ide a kezedet, és tedd az oldalamra, és ne légy hitetlen, hanem hívő! Tamás pedig így felelt: Én Uram és én Istenem!” (26-28. versek) Ekkor Tamás már nem kérdez. Nincs már mit, ugyanis előtte áll a Válasz. Az egyik legszebb és legrövidebb hitvallás hagyja el ajkát, mi megörökíttetett. A tanítvány átmegy imádatba!

Tegyük ezt mi is hamarosan, melyhez egy híres illusztrációt is segítségül hívunk! De előtte még vessünk egy pillantást egy aktuális, napjainkban jelentős hatást keltő Tamás-ábrázolásra. Bár nem tudományos, sem feltétlen minden részletében biblikus, mégis azt hiszem, tanulságos. Nem – vegytisztán – Szentírás, de mindenképpen figyelemre méltó napjaink egyik legsikeresebb keresztény témájú mozijának, a The Chosen (A kiválasztottak) filmsorozatnak a Tamás karaktere. Először a kánai menyegző (János 2,1-11) történeténél találkozunk vele a filmben.

Érdekes és beszédes, hogy a lagzira érkező, korabeli catering céget üzemeltető fiatalember nem lesz más, mint Tamás – az egykori üzletember így kapcsolódik be Jézus történetébe és később tanítványi körébe. Legtöbbször vág az esze, okos, és a kissé autisztikus Mátéhoz hasonlóan jól számol. Kivéve most. Vége van, úgy tűnik kudarcot vall. Ekkor történik meg a csoda (vízből bor), mely mindent megváltoztat Tamás életében. (A további epizódok egyik kulcsszereplője lesz; átéli a szerelem, döntés, várakozás, csalódás és gyász mély érzéseit is – ennyit mondunk most, nem többet a spoiler elkerülése végett).

Ha eddig még nem, akkor most garantáltan hozzánk fog szólni és megérint Tamás történetének zárlata. Ugyanis benne lehetünk mi is! János evangéliuma 20. fejezetének 29. versében ezeket a megdöbbentő szavakat olvashatjuk. „Jézus így szólt hozzá[9]: Mivel látsz engem, hiszel: boldogok, akik nem látnak, és hisznek. Szintén János által írt örömhír ún. Főpapi imádságában mondott ehhez hasonlót a Mester. „De nem értük könyörgök[10] csupán, hanem azokért is, akik az ő szavukra hisznek énbennem...” (János 17,20). Későbbi korok számtalan generációja benne láthatja magát ezekben az igékben – bele értve a 21. századi hívőket is!

Ez a rövid, gondolatébresztő írás Tamás kérdéséről (János 14,5) és ki nem mondott kéréséről szólt. Ez utóbbi talán valahogy így hangzott: adj bizonyítékot! „Szeretnék hinni, de kell valami kézzel fogható...” – A történet tanúsága szerint megkapta az Úr Jézus személyében mindezt a nem elítélhetően racionális észjárású, bizonyítékokra apelláló, „hiszem, ha látom”- gondolkodású tanítvány. Jöjj és láss[11] – fordul Tamáshoz Jézus! Mintha általa is kedvesen a korlátolt és testbe zárt, evilági embernek segítene saját érzékszervein(ken)[12] keresztül.

Tamás bibliai története olyannyira megkapó, hogy számos képzőművészeti alkotás született a témában. Egyik leghíresebb talán Caravaggio 1600 körül készült A hitetlen Tamás című festménye. A bizonyítékot kereső modern ember életérzése és a megbizonyosodás csúcsélménye ötvöződik a vásznon. Nincs is szükség több gondolatra, befejezésül inkább nézzük mi is egy percig e zseniális alkotást, és lelki szemeinkkel az Alkotót, csendben, áhítattal, hálaadással. Mert Krisztus – valóban – feltámadt!

Forrásmegjelölés

- Uwe-Karsten Plisch: Ami a Bibliából kimaradt. Magyar Bibliatársulat, Budapest, 2023.

- https://biblia.hu/a_biblia_a_magyar_kepzomuveszetben/a_hitetlen_tamas

- https://www.gotquestions.org/Magyar/feltamadt-valosaggal-feltamadt.html

- https://kepmas.hu/hu/the-chosen-vilag-legsikeresebb-sorozata-dallas-jenkins

1. Az ősi üdvözlet – előmondás + feleletválasz – Lukács evangéliumának 24,34 igehelyére is visszavezethető. Latinul és görögül így hangzik: Christus resurrexit! Resurrexit vere! - Χριστὸς ἀνέστη! Ἀληθῶς ἀνέστη!

2. Utána lehetséges, hogy ezen felbátorodva majd még Fülöp is rákontráz.

3. EGO SUM VIA, VERITAS ET VITA. https://residencebudapest.com/best-of-budapest/st-stephens-basilica-the-temple-of-the-city

4. Vagy: Ikernek (RÚF).

5. Plisch, 2023: 68.

6. Leginkább a gnoszticizmus manicheista ágára kell gondolni itt – akik nevükben viselik Mani alapítójukat. „Az eredetileg gazdag Tamás-hagyomány később erőteljesen háttérbe szorult, ami azzal magyarázható, hogy szövegeik nagy népszerűségnek örvendtek a gnosztikus világvallásban, a manicheizmus köreiben is, amely a Kr. u. 3. századtól komoly fenyegetést jelentett a fiatal keresztyénség számára.” Plisch, 2023: 68.

7. A szerző meg is nevezi mindkét forrását: Máté 13,55 és Márk 6,3.

8. U.o.

9. Tudniillik Tamáshoz, (Júdás), akinek mellékneve görögösen Didümosz vagyis Iker(testvér).

10. A Róma 8,34b alapján is tudhatjuk, hogy Jézus Krisztus az „aki Isten jobbján van, és esedezik is értünk”.

11. „Érezzétek, és lássátok, hogy jó az ÚR!” - Zsoltárok 34,9.

12. Az 5 érzékszerv (látni, hallani, tapintani, szagolni, ízlelni) mindegyike megjelenik pl. az Úrvacsorában!

A szerző iskolalelkész, teológus. Feleségével együtt Pákozdon élnek.

„Tamás már nem kérdez. Nincs már mit, ugyanis előtte áll a Válasz.”

„Krisztus – valóban – feltámadt! ”

TEOLÓGIA

Dr. Várady Endre

A NYELV HATALMA A BIBLIÁBAN

Isten szólt „Kezdetben”, és létrejött a teremtettség. „Az idő teljességében” pedig Jézus szólt, és távoztak démonok, betegségek. Vajon csupán isteni privilégium a szavak változást előidéző hatalma? Merthogy úgy tapasztaljuk, a mi szavainknak is vannak észlelhető következményeik. No de akkor hol van mindennek a határa? Olykor szimmetria látszik e kérdésben, máskor meg felemásnak tűnik a képlet. Egyáltalán áldás vagy átok a nyelvi kommunikáció adománya? Efféle kérdések jönnek felszínre a téma láttán, amelyekre bibliai támpontok alapján lelhetjük meg a válaszokat.

Tagadhatatlan evidencia és mindennapos tapasztalat, hogy szavainkkal hatásokat idézünk elő. A gyermek már első szavaival megvalósítja ezt, amikor örömkönnyeket csal szülei, nagyszülei szemébe. Bármikor is hangzanak el dicséretek, bókok, elismerések, kedves megnyilvánulások, – hormonálisan mérhető – pozitív érzéseket váltanak ki. Ugyanígy a túlzottan kritikus, megalázó, bántó szavak pedig – szintén hormonálisan mérhető – negatív érzéseket indukálnak. Sőt, akár történéseket is előidézhetünk a szavainkkal. Ha azt mondjuk: „Kérlek, kapcsold fel a villanyt!”, jó eséllyel megteszik ezt számunkra. Vagy talán közvetlenül kérnünk sem kell, hanem elég csak megállapítanunk, hogy túl sötét van, és valaki segítőkész módon a lámpa felkapcsolásával reagál erre.

Nem az ember az első és egyetlen, akinek sikerül szavak által történéseket generálnia. Mindenek kezdetén a Leghatalmasabb így indította az anyagi életet.

Akkor ezt mondta Isten: Legyen világosság! És lett világosság. (…) Azután ezt mondta Isten: Legyen boltozat a vizek között, hogy elválassza egymástól a vizeket! (…) És úgy történt. (1Móz 1,3.6.7)

A teremtés végeztével nem állt meg ez a tendencia, hanem az egész Ószövetségre nézve igaznak bizonyult ez az esszenciális összefoglaló mondat: az én igém … nem tér vissza hozzám üresen, hanem véghezviszi, amit akarok, eléri célját, amiért küldtem. (Ézs 55,11) Isten szava tehát folyamatosan cselekszik.

Folytatólagosan, az Újszövetség tudatos teológiai koncepcióval rímel a Biblia kezdetére, amikor így szól a felütése:

„Kezdetben volt az Ige, és az Ige Istennél volt, és az Ige Isten volt. Az Ige testté lett, közöttünk lakott, és láttuk az ő dicsőségét, mint az Atya egyszülöttjének dicsőségét, telve kegyelemmel és igazsággal.” (Jn 1,1.14)

Már mindenek kezdetekor ott volt ez a „szó”, amely egyaránt fejezett ki döntést és szándékot. Tehát Isten Szava cselekedett – és cselekszik. Ennél fogva, a szava az életét tanúsítja, ha pedig él, akkor megszemélyesített szóról van szó, azaz személyről. Ezért lehetett az valósággá, hogy az ige, ez az isteni teremtő Szó – fölfoghatatlan módon – testté lett. Megtestesült, amiből az következett, hogy közvetlenül hallhatóvá is vált. Lehetetlen rekonstruálni, hogy a mindenek kezdetén az isteni szó akusztikus volt-e vagy sem. Csak a hatásáról tudunk, de az egészen bizonyos, hogy a Názáreti Jézusban arra a 33 évre akusztikusan (is) tapasztalhatóvá vált Isten hangja, amiként János is bizonyságot tesz erről:

„Ami kezdettől fogva volt, amit hallottunk, amit szemünkkel láttunk, amit megfigyeltünk, amit kezünkkel is megtapintottunk, azt hirdetjük az élet igéjéről. Amit tehát láttunk és hallottunk, azt hirdetjük nektek is.” (1Jn 1,1.3a)

Lépten-nyomon erről tett tanúbizonyságot Jézus, amikor megszólalt, és annak tárgya megtörtént.

„Amikor beesteledett, sok megszállottat vittek hozzá, ő pedig szavával kiűzte a tisztátalan lelkeket, és minden beteget meggyógyított.” (Mt 8,16)

Hangsúlyos, hogy a szavával vitte végbe mindezt. Mi történt itt, ha nem az, ami a kezdetben is, hogy szólt Isten teremtő hatalommal? Jézust ezt – hiszen egy az Atyaistennel – itt a földön demonstrálta, kvázi – bizonyos értelemben – olykor megismételte a teremtést, felelevenítve azt, pontosabban újrateremtett, újjáteremtett, mivel nem a semmiből, mint annak idején, hanem helyreállítólag, mert kiűzte a gonoszt, elűzte a betegséget.

Egy tipikus példatörténet erre:

„Egy századosnak volt egy szolgája, akit nagyon kedvelt, s aki most beteg volt, és haldoklott. Amint hallott Jézusról, elküldte hozzá a zsidók véneit, és kérte őt, hogy jöjjön el, és mentse meg a szolgáját. (…) Jézus pedig elindult velük. Amikor már közel járt a házhoz, a százados eléje küldte barátait, és ezt üzente neki: Uram, ne fáradj, mert nem vagyok méltó arra, hogy hajlékomba jöjj. Ezért magamat sem tartottam méltónak arra, hogy elmenjek hozzád, hanem csak szólj, és meggyógyul a szolgám. Mert én is hatalom alá rendelt ember vagyok, és nekem is vannak alárendelt katonáim. Ha szólok az egyiknek: Menj el – akkor az elmegy; és a másiknak: Jöjj ide – akkor az idejön; és ha azt mondom a szolgámnak: Tedd meg ezt – akkor az megteszi. (Lk 7,2-3.6-8)

Úgy tűnik tehát, hogy az ember szavának is van hatalma. Mégpedig azért, mert a nyelv, a beszédkészség, a kommunikáció az Isten ajándéka kiváltképp és kizárólag az embernek, ilyenképpen az istenképűségünk egyik leglényegesebb elemét adva, amit a zsoltáros így énekelt meg:

„…micsoda a halandó…? Kevéssel tetted őt kisebbé Istennél…” (Zsolt. 8,5-6)

Ezáltal, hogy megkaptuk a nyelv, a beszéd, a kommunikáció ajándékát, az isteni múlt-jelen-jövő dimenziórendszerbe kerültünk, így az örökkévalóság síkján vagyunk képesek gondolkodni és értelmezni önmagunkat. Ugyanis a nyelvvel, a beszéddel az idősíkok összeolvadnak.

„Az emberi nyelv jelentőségét és hatalmát … az határozza meg, hogy a világot, mint időt tapasztaljuk meg. Nemcsak ténylegesen van múltam és jövőm, mint mindennek, ami időbeli, hanem tudok is róla. Csak a beszéd tesz képessé arra, hogy múlthoz és jövőhöz viszonyuljak, hogy ami elmúlt és ami eljövendő, jelen legyen számomra, hogy a most mögé visszanyúljak vagy elébesiessek.”[1]

A nyelv az a közeg, amelyben élünk és mozgunk, és meg tudjuk határozni önmagunkat, múltunkat, jelenünket és tervezhetjük a jövőnket.

„A nyelv az az egyetemes közeg, melyben maga a megértés történik, s mely által minden hagyomány (a múlt a maga egészében) minden jelen számára egyidejűvé válik. Az egyidejűségnek az az értelme, hogy a nyelv nem csak a maga egykori idejére nézve érvényes, hanem a mindenkori jelenben hathatós.” [2] Mi ez, ha nem az örökkévalóságnak egy kivetülése, Isten különleges ajándékaként?

Itt nyilván a zoológusok vitatkoznának Gadamerrel, amikor azt mondja, hogy

„A nyelv élettel telített élő valóság, nem pedig betűkből és egyéb jelekből álló beszédeszköz. Az állatoknak nincs nyelvük, s ezért világképük sincs.”[3]

Valóban vannak kutatások, melyek szerint például a csimpánzok is sok különálló jelet meg tudnak fogalmazni akusztikailag, akár mondatokban is, de az tagadhatatlan, hogy olyan szintű szofisztikált kommunikációra, ami az Istennel képes egy közeget alkotni és kapcsolatot fölvenni, egyedül az ember képes.

„Az ember tulajdonképp nyelvében létezik. Nyelvünk által értjük meg mind önmagunkat, mind világunkat, amelyhez tartozunk.”[4]

Ismerős a szállóige: Nyelvében él a nemzet. Sokféle verziója látott már napvilágot ennek a kijelentésnek, és nem csupán magyar vonatkozásban:

- Nyelv teszi a nemzetet. (Kisfaludy Károly);

- Nemzeti életet nemzeti nyelv nélkül gondolni sem lehet. (Kölcsey Ferenc);

- Nekünk egyetlen hazánk van, ez a magyar nyelv. (Kányádi Sándor);

- A német nyelv az én otthonom… (Rolf Schneider);

- Az én hazám: a francia nyelv. (Albert Camus);

- A nyelv a mi hazánk, ahonnan lehetetlen kivándorolnunk. (Irina Grivnina, orosz-holland író);

- A román nyelv az én hazám. (Nichita Stanescu);

- A nyelv a nép lelke, kultúrájának alapja és benne van az Isten lelke. (Alekszandar Polivinkin, szerb főpap);

- A nyelv a mi egyetlen hazánk. (Czeslaw Milosz, lengyel költő)[5]

A nyelv tehát közösséget teremt, és közösséget feltételez. Egymagunknak nem lenne szükségünk a kommunikációra, a nyelvi megfogalmazásra, akár szóban, akár írásban. Éppen ezért, egyrészt, amikor halljuk, olvassuk a szavakat, befelé irányul, a jelentés síkjára, úgymond centripetálisan, és közben centrifugálisan is azt a kontextust vizsgáljuk, ahhoz mérjük, amit hallunk, amiben egyébként élünk és mozgunk.

„…amikor egy nyelvi szerkezetet olvasunk (más esetben vizsgálunk), egyszerre két irányba figyelünk. Az egyik irány centripetális, vagyis igyekszünk értelmezni a szavakat, amelyeket olvasunk; a másik centrifugális, vagyis megkeressük emlékezetünkben a szavak ama megszokott jelentését, amely az éppen olvasott munkán kívül használatos a szavak világában.”[6]

Csakhogy itt jönnek a buktatói a nyelvi kommunikációnak, mert a gondolkodás képességünk sokszor azzal jár, hogy nem csak pozitív emlékeket és kontextusokat gyűjtünk, szedünk magunkra, hanem negatív előfeltevéseket is, azaz előmegértéseket[7], amelyek a mi saját prekoncepcióinkból, kontextusunkból fakadnak, vagy éppen a hiedelmeinkből, amik a megértés folyamatát (műveletét) minden esetben tarkítják. Ebből az a probléma fakad, hogy az előmegértés könnyen előítéletté válik, és akár az Isten kommunikációjára, az igére, a Bibliára is kivetülhet, amikor azt önmagunkhoz igyekszünk alakítani. Ehelyett

„inkább a szöveg elé kellene helyeznünk magunkat, hogy megszólíthasson, nem pedig a szöveg mögé, hogy irányítsuk”.[8] Így lesz – szakszóval – a szükségszerű exegézisből, azaz az értelem kinyeréséből eiszegézis, azaz a magunk előfeltevéseinek beletuszkolása az isteni kommunikációba.

Vannak tehát limitjei az emberi nyelvnek, még ha képes is az ember a szavaival hatásokat előidézni.

Ábránkon a legnagyobb halmaz azt jeleníti meg, amit én gondolok. A következő azt jelzi, amit én szavakba tudok önteni, aztán én ezen belül differenciálok – a józan ész is megkívánja ezt –, hogy mikor mit mondok el, tehát jókor és jót mondani. Ezeken belül a legkisebb kör pedig azt szimbolizálja, amit valóságban megértenek ebből az emberek. Szembetűnően nagy a kontraszt az én gondolataim és a tényleges megértés között. Merthogy

„…a szavak sosem tudják közvetlenül elménkbe juttatni a nem nyelvit. Ezt a szavak csak a maguk feltételei és nyelvtani konvenciói szerint tehetik.”[9]

A paralingvisztikai jelenségek, amelyek túlmutatnak a nyelven, úgymint a természetes jelek, amelynek szempontjából tényleg az állatvilág is kommunikál, az emberek viszont hozzáteszik a kimunkált jelrendszert, magát a nyelvet, de jelen vannak ezek a paralingvisztikai természetes jelek is.

Azt látjuk tehát egyfelől, hogy

„Mikor a hetvenkét tanítvány visszatért, örömmel mondta: Uram, a te nevedre még az ördögök is engedelmeskednek nekünk!” (Lk 10,17)

Másfelől pedig olyan epizódokkal is találkozunk, mint amikor egy kétségbeesett apa panaszolja Jézusnak:

„Elhoztam őt tanítványaidhoz, de nem tudták meggyógyítani. Ekkor Jézus rákiáltott, és kiment abból az ördög, a gyermek pedig meggyógyult még abban az órában. Akkor a tanítványok külön odamentek Jézushoz, és megkérdezték: Mi miért nem tudtuk kiűzni? Ő így válaszolt: Kishitűségetek miatt. Bizony mondom nektek: ha akkora hitetek volna, mint egy mustármag, és azt mondanátok ennek a hegynek: Menj innen oda – akkor odamenne, és semmi sem volna nektek lehetetlen.” (Mt 17,16.18-20)

Itt is ezt a túlzó, ám lényegre törő megfogalmazást a nyelvi kommunikáció szó teremtő hatalmának keretében rendezi Jézus. Hasonlóról tanúskodik egy másik epizód, későbbről:

„Erre a vándorló zsidó ördögűzők közül is megkísérelték néhányan, hogy a gonosz lelkektől megszállottak felett kimondják az Úr Jézus nevét. Így szóltak: Kényszerítünk titeket arra a Jézusra, akit Pál hirdet! Egy Szkéva nevű zsidó főpap hét fia is ezt tette. A gonosz lélek azonban így válaszolt nekik: Jézust ismerem, Pálról is tudok, de ti kik vagytok?” (ApCsel 19,13-16)

Nem volt tehát hitele a szavuknak. Miből fakadhatott ez? Abból, hogy az ember mindig is szeretett volna többet elérni a szavaival, mint amire felhatalmazást kapott. Ténykérdés, hogy Istentől kaptuk a nyelv és gondolkodás ajándékát; de limitekkel. Viszont az ember többre törekedett, épp ezért fantáziál kezdettől fogva, akár mesevilágban, akár felnőtt mondakörben, varázsigék témájában, ahol is kimond valamit, és megvalósul, megtörténik. Példaként hozhatjuk ide a világhíres Harry Potter történetsorozatot, amelyben még attól is függ a működésmechanizmus, hogy milyen hangsúllyal mondja ki az illető az aktuális varázsigét.

Nem csak a vágy szintjén próbált többre eljutni az ember, mint ami adatott neki, hanem a határait feszegeti. Úgy, mint az Édenkerten belül az első bűneset kapcsán, vagy az Édenkerten kívül, a sorozatos bűnesetek során, mint mondjuk az Özönvíz előtti állapotban, amikor az istenszféra és az emberszféra keveredni próbált, vagy épp a Bábel tornyánál, amikor ez lentről történt volna meg, az Isten szintjét megcélozva.

Mindezek kontrasztjában azonban Isten szava és nyelvének hatalma végtelen. Noha a jézusi inkarnációban a tér – idő korlátai közé szorult az Isten szava is, a Szentlélek által térben és időben ismét végtelenné vált. Mert – először is – megüresítette magát Jézus, ami már önmagában limitáltságot vont maga után. Majd írásba foglalták a róla szóló beszámolókat, de szelektáltan, hiszen a Biblia 66, azon belül az Újszövetség 27 könyve messze nem egy jegyzőkönyvgyűjtemény, azaz nem közöl minden részletet Jézus földi harminchárom évének, vagy épp a nyilvános szolgálati három évének történéseiről, hanem csak lényegi és súlyponti kivonatok ezek. Limitált tudósítás arról, ami ténylegesen és maradéktalanul megtörtént, ám mégse kopott meg, nem halványult el, mert Isten elküldte a Szentlelket, hogy magyarázza, kibontsa, megelevenítve a betűt, és ezáltal újból végtelenné váljon; térben is, mert a Föld végső határáig szól az evangélium mandátuma, körbe-körbejárva a Globust, és időben is, mégpedig a világ végezetéig. Ezért beszélhetünk az Ige hármas alakjáról: Élő Ige, írott Ige, hirdetett Ige. Itt élt a Földön az élő Ige Jézus személyében, akiről tudósítva létrejött az írott Ige (egyfajta konzervált módon), amelynek célja, hogy ismét eleven, hirdetett igévé legyen. Ugyanis

„Az írott igének hirdetett igévé kell válnia, mert eredetileg is az volt. Az írás beszéd volt, s azt igényli, hogy újra beszéddé alakuljon. Eseménnyé, történéssé.[10]

Így tudjuk a múltat megeleveníteni ebben az örökkévaló Isteni dimenzióban.

Találó címválasztás a „Szóra bírni az Írást”, mert kiválóan summázza a gondolatot:

„…a Biblia kétségtelen írás, de olyan írás, amelyik először beszéd volt, és olyan írás, amely azt igényli, hogy újra beszéddé alakítsuk. Az írások mögött a kinyilatkoztató, beszélő Isten (deus loquens) áll, akinek – bibliai szóhasználattal élve – a „szájából” jön ki az ige, a „kétélű élet kard”, hogy ez eljusson a hallgatóság (az olvasók) „füléig”.”[11]

Ebből következik az is, hogy

„A szöveg nem egyszerűen az explicatio-ra, a magyarázatra (Auslegung), hanem az executiora, a megvalósításra, a „végrehajtásra”, a kivitelezésre (Ausführung) vár.”[12]

Ha az emberi szó képes eseményeket előidézni, akkor Isten igéje még inkább.

Miben is áll a nyelv hatalma? Miért felelősség a közlés?

1) Mert a szöveg – akár írott, akár szóbeli – elszakad szerzőjétől és önálló hatást vált ki.

„…a szöveg olyan autonómiát nyer, melyben lényegileg függetleníti magát mind a szerzőtől, mind az egykori olvasóktól. Mintegy beszélő alannyá változik a mindenkori olvasó számára.”[13] Ennélfogva, nem maradhat hatástalan. Nem igaz, hogy a szó elszáll: szó és történés elválaszthatatlanul összetartozik, mert vagy az észlelt eseményt írja le, vagy a kimondott (leírt) szó idéz elő történéseket. Bizonyos értelemben elszáll ugyan a szó, de csak a hallgató füléig, onnan az agyába kerül, gondolatokat, érzelmeket kiváltva.

Találó a magyar fordítás specialitása, amikor a görög λογος = szó kifejezést igeként adja vissza, ami – mint köztudott – cselekvést, történést, létezést kifejező szófaj. A beszélt nyelvet az írott nyelvtől nem tudjuk tehát elkülöníteni. Elég, ha csak a nyelvvizsgákra gondolunk: szóbeli és írásbeli együtt teszi csak ki a komplex, teljes bizonyítványt.

Elkerülhetetlenül és visszavonhatatlanul teremtünk a szavainkkal – ha akarjuk, ha nem.

„… a szó az, ami a jelen nem lévőt, a hiányzót jelenvalóvá teszi.”[14]

„…egyedül a szó az, ami a teljességgel elrejtettet jelenvalóvá teszi.”[15]

Mindezeknek a tudományos leírására született a szakirodalomban jegyzett „beszédaktus elmélet” (Speech Act Theory)[16], vagy másként „szóesemény, beszédesemény” (speech event)[17], ami már a kisgyermekkor egyszavas közléseire is épít, amelyek még „csak” szándékkifejezések, kérések, hívások, mint például: „éhes vagyok”; „félek”; „fázom” stb. Ezek nyomán ugyanis tettek generálódnak.

A nyelvi hatalom eszköze a nyelvi funkciók, illetve struktúrák alkalmazása is, mint például a modalitás. Jól mutatja ezt, hogy a felszólító módnál nyomatékosabb a kijelentő mód, és még hangsúlyosabb a jövő idejű kijelentő mód használata.

2) A másik felelősségi pontja a közlésnek a tudatos visszaélés veszélye. Az egyik legijesztőbb igevers a Bibliában (a Károli fordítás szerint):

…verjük meg őt nyelvvel, és ne hallgassunk egy szavára sem!” (Jer 18,18b Károli)

Persze tudjuk, hogy metonimikus értelemben ezt azt jelenti, hogy

„…győzzük le vitában, hogy ne kelljen többé figyelnünk soha a szavára!” (Jer 18,18b RÚF)

Vissza lehet hát élni a nyelvvel. Jakab apostol megfogalmazása szerint:

„…ha valaki beszédében nem vétkezik, az tökéletes ember, meg tudja fékezni az egész testét. Ha a lovak szájába zablát vetünk, hogy engedelmeskedjenek nekünk, egész testüket irányíthatjuk. Íme, a hajókat, bármilyen nagyok, és bármilyen erős szelek hajtják is őket, egy egész kis kormányrúddal oda lehet irányítani, ahová a kormányos akarja. Ugyanígy a nyelv is milyen kicsi testrész, mégis nagy dolgokkal kérkedik. Íme, egy parányi tűz milyen nagy erdőt felgyújthat: a nyelv is tűz, a gonoszság egész világa. [Hozzá kell tenni: potenciálisan, és nem determináltan!] Ezzel áldjuk az Urat és Atyát, és ezzel átkozzuk az Isten hasonlatosságára teremtett embereket: ugyanabból a szájból jön ki az áldás és az átok.” (Jak 3,2b-6a.9-10a)

3) Akár hazugság is tud kiváltani reaktív cselekvést, azaz nem a valóságtartalom váltja ki a cselekvést, hanem a beszéd maga! Példa erre, mikor Delila többször is – vaklármával – ráijeszt Sámsonra:

„Jönnek a filiszteusok, Sámson!” (Bír 16)

Másik példa erre a királyság korából:

„…ezt mondta az Úr: Ki fogja rászedni Ahábot, hogy felvonuljon és elessék Rámót-Gileádnál? Erre az egyik ezt mondta, a másik azt mondta. De előlépett egy lélek, megállt az Úr előtt, és így szólt: Majd én rászedem őt! Az Úr ezt kérdezte tőle: Hogyan? Az így felelt: Elmegyek és hazug lélek leszek minden prófétája szájában. Az Úr pedig így szólt: Így csakugyan rá tudod szedni. Menj és tégy így! Íme, így adott az Úr hazug lelket valamennyi prófétád szájába. Az Úr kimondta vesztedet.” (1Kir 22,20-23)

„Az igazság a nyelv birodalma. Az ember képes a beszédre, s ezért szempont számára az igazság. Ezzel egyidejűleg természetesen a hazugság is. (…) Hogy valaki igazat szól vagy hazudik, csak azért merül fel, mert az ember beszélni tud. (…) A hazugság visszaélés a nyelvvel, romlott és pusztító szó. Az igazság: egészséges és gyógyító szó.”[18]

Hatását, eredményét tekintve nagy felelősség tehát a kimondott szó, amit nem a puszta artikulálása minősít, hanem a tartalma és irányultsága. Erre nézve buzdít János apostol a következőképpen:

„Gyermekeim, ne szóval szeressünk, ne is nyelvvel, hanem cselekedettel és igazsággal.” (1Jn 3,18)

A puszta szó még lehet hazugság vagy félrevezetés. Igaz cselekedet ad csak valódi fedezetet.

Elgondolkodtató esszenciaként álljon itt végül a példabeszéd bölcsessége:

„Van, akinek a fecsegése olyan, mint a tőrdöfés, a bölcsek nyelve pedig gyógyít.” (Péld 12,18)

1. Gerhard Ebeling: Isten és Szó. szerk: Fabiny Tibor. Hermeneutikai Füzetek 7. Budapest: Hermeneutikai Kutatóközpont, 1995, 51. o.

2. Tőkés István: Új hermeneutika. szerk: Fabiny Tibor. Hermeneutikai Füzetek 18. Budapest: Hermeneutikai Kutatóközpont, 1999, 63. o.

3. Uo.

4. Uo. [Gadamerről szólva]

5. Minya Károly dr.: Anyanyelvi piknik a tihanyi ligetben. In Interpress Magazin. 2025. február, XLV. évf. 2. szám. 110-111. o.

6. Northrop Frye: Az Ige hatalma. Második tanulmány a Biblia és az irtodalom kapcsolatáról. Budapest: Európa könyvkiadó, 1997, 27. o.

7. Preunderstanding = Vorverständnis

8. Grant R. Osborne: The Hermeneutical Spiral. A Comprehensive Introduction to Biblical Interpretation. Downers Grove, Illinois: IVP, 2006, 29. o.

9. Northrop Frye: Az Ige hatalma. Második tanulmány a Biblia és az irodalom kapcsolatáról. Bp: Európa, 1997, 32. o.

10. Gerhard Ebeling: Isten és Szó. Szerk: Fabiny Tibor. Hermeneutikai Füzetek 7. Budapest: Hermeneutikai Kutatóközpont, 1995, 3-4. o.

11. Fabinyi Tibor: Szóra bírni az Írást. Irodalomkritikai irányok lehetőségei a Biblia értelmezésében. szerk: Fabiny Tibor. Hermeneutikai Füzetek 3. Budapest: Hermeneutikai Kutatóközpont, 1994, 25-26. o.

12. Gerhard Ebeling: Isten és Szó. szerk: Fabiny Tibor. Hermeneutikai Füzetek 7. Budapest: Hermeneutikai Kutatóközpont, 1995, 3. o.

13. Tőkés István: Új Hermeneutika. Az 1950 utáni hermeneutikai irodalom áttekintése. Szerk: Fabiny Tibor. Hermeneutikai Füzetek 18. Budapest: Hermeneutikai Kutatóközpont, 1999, 47. o. [Riceourt idézve]

14. Gerhard Ebeling: Isten és Szó. szerk: Fabiny Tibor. Hermeneutikai Füzetek 7. Budapest: Hermeneutikai Kutatóközpont, 1995, 55. o.

15. Uo.

16. Speech Act Theory and Biblical Exegesis. In Semeia 41, 1998, 98. o.

17. Kenesei István, szerk.: A nyelv és a nyelvek. 5. jav. bőv. kiadás. Budapest: Akadémiai Kiadó, 2006, 195. o.

18. Gerhard Ebeling: Isten és Szó. szerk: Fabiny Tibor. Hermeneutikai Füzetek 7. Budapest: Hermeneutikai Kutatóközpont, 1995, 53. o.

A szerző Baptista Teológiai Akadémia, tanszékvezető egyetemi docense (varady.endre@oktato.bta.hu) A tanulmány a XIII. Baptista Tudományos és Ismeretterjesztő Konferencián, 2025. február 22-én elhangzott előadás írásos, átdolgozott változata.

„Úgy tűnik tehát, hogy az ember szavának is van hatalma.”

„A nyelvvel, a beszéddel az idősíkok összeolvadnak.”

„Az előmegértés könnyen előítéletté válik.”

„Itt élt a Földön az élő Ige Jézus személyében, akiről tudósítva létrejött az írott Ige (egyfajta konzervált módon), amelynek célja, hogy ismét eleven, hirdetett igévé legyen.”

„Elkerülhetetlenül és visszavonhatatlanul teremtünk a szavainkkal – ha akarjuk, ha nem.”

„Hatását, eredményét tekintve nagy felelősség tehát a kimondott szó.”

GYAKORLATI TEOLÓGIA

Jóföldi Endre

RÉGI GYÜLEKEZETEK

MEGÚJULÁSA A

MAGYARORSZÁGI BAPTISTA

EGYHÁZBAN 2.

A vezető első számú felelőssége a valóság meghatározása. Az utolsó, hogy köszönetet mondjon. A kettő között pedig szolgává és adóssá kell válnia.— Max De Pree

GYÜLEKEZETMEGÚJULÁS A MAGYARORSZÁGI BAPTISTA EGYHÁZBAN (MBE)

Ebben a fejezetben arra a kérdésre keresünk választ, hogy mennyire tekintjük kulcsfontosságú kérdésnek a megújulást a Magyarországi Baptista Egyházon (MBE) belül. Mennyire súlyos a gyülekezeteink helyzete az elmúlt 11 év számai alapján? Hol állunk jelenleg az MBE gyülekezetei között: vannak-e egyáltalán olyan közösségeink, amelyek pozitív példaként szolgálhatnak más, megújulást kereső gyülekezetek számára? Vagy úgy tűnik, hogy gyülekezeteink többsége maga is megújulásra szorul?

Továbbmegyek: tudatában vagyunk-e egyáltalán ennek az igénynek, ismerjük-e a saját helyzetünket?

Természetesen ezek a gyülekezetmegújulási kérdések nemcsak nálunk, hanem más felekezeteknél is megjelennek, akár nemzetközi szinten, akár Magyarországon, például a Lutheránus Egyházban is, ahogy Szabó Lajos ír róla (Szabó, Élet a gyülekezetekben: Alapvető és aktuális kérdések a gyülekezetépítés tárgykörében, 2013; Szabó, A közösségépítő lelkész, 2010).

Végül úgy döntöttem, hogy kizárólag az MBE gyülekezeteit vizsgálom, mint Magyarország legnagyobb és talán legmeghatározóbb evangéliumi egyházát. Úgy gondolom, ez általános képet is adhat az evangéliumi közösségek helyzetéről Magyarországon, hiszen gyülekezeteink az ország minden régiójában és településtípusán (falvakban, kisvárosokban, nagyvárosokban, Budapesten) megtalálhatók.

Ezt azért is választottam, mert a dolgozat írása során egyre inkább azt éreztem, hogy ha nem így tennék, könnyen az általánosságok szintjén ragadnék meg, márpedig a célom egy gyakorlatban is hasznosítható anyag létrehozása volt.

Nézzünk szembe a rideg valósággal! – Az első és legfontosabb lépés a megújulás felé

Max De Pree, egy amerikai vállalat vezérigazgatója fogalmazta meg azt a talán legismertebb mondását, amit a cikk címeként is idéztem:

„A vezető első számú felelőssége a valóság meghatározása.”

Üzleti és gyülekezeti vezetőként mélyen egyetértek vele. Ennél fontosabb felelősség nincs. Ha a házam teteje beázik, az nem lesz kevésbé súlyos probléma attól, hogy nem tudok róla. Ha súlyos betegség lappang a testemben, nem leszek egészségesebb attól, hogy figyelmen kívül hagyom a tüneteket – sőt, még rosszabb, ha megpróbálom letagadni azokat.

Valójában a gyógyulás és megújulás felé vezető úton az első – és döntő fontosságú – lépés az, hogy szembenézzünk a valósággal, és pontos, objektív diagnózist állítsunk fel. Hiszen helyes diagnózis nélkül kevés esélyünk van a megfelelő kezelésre és így a gyógyulásra is.

A világon több ezer gyülekezet halála fájdalmasan igazolja ennek az alapelvnek az igazságát. Ami alól sajnos sem Magyarország, sem az MBE gyülekezetei nem kivételek. Gyülekezeteink jelentős része súlyos válságban van, még ha erről sokan nincsenek is tudatában, vagy belenyugvással elfogadták, hogy „ez az új normális”.

Részben azért, mert „megalkottuk” a megfelelő teológiai alapot a szomorú valóságunk igazolására: nevezetesen, hogy mást sem várhatunk, mint folyamatos hanyatlást, hiszen maga Jézus is azt mondta:

„Mikor az Emberfia eljön, vajon talál-e hitet a földön?”

Amint az egyházunk elmúlt 10 évének részletesebb statisztikai elemzéséből kiderül, a 25 főnél nagyobb létszámú gyülekezeteink többsége életciklusa szerint sorvadó állapotban van, és nagyon kevés gyülekezetünk éri el azt, hogy jelentősebb számban szólítson meg nem baptista háttérből érkező embereket.

Természetesen vannak pozitív fejlemények is, például az elmúlt évtizedben alapított 30 legnagyobb gyülekezetünkben összesen 855 új tag (Gyülekezeti összesített statisztika, 2021) – de a dolgozatom témája nem az új gyülekezetek plántálása.

Ha Max De Pree szavait parafrazeálom, őszintén ki kell mondanunk: ezen a területen nem állunk jól Magyarországon. Még ha vannak is jó kezdeményezések az MBE keretein belül, úgy vélem, ezekre sokkal nagyobb hangsúlyt kellene fektetnünk.

Nem dőlhetünk hátra addig, amíg a gyülekezetmegújulás kérdése nem válik az egyik leggyakoribb beszédtémává a lelkipásztorok és gyülekezeti vezetők körében – hiszen ez fogja alapvetően meghatározni a gyülekezeteink, és így az egész MBE jövőjét is.

A kérdés az: képesek lesznek-e a régebbi gyülekezeteink folyamatosan megújulni? Vagy képesek lesznek-e egyáltalán missziós gyülekezetekké válni – talán életük során először?

Azért mondom, hogy először, mert vannak olyan gyülekezetek, amelyek történelmük során sosem voltak igazán missziós gyülekezetek. Például a saját gyülekezetünk is pusztán szociológiai okok miatt alakult – és ez korántsem egyedi történet. Az 1960-as években Magyarországon a kollektivizálás következtében az embereket földjeiktől megfosztották, falvakból városokba költöztették, így jött létre például a kaposvári gyülekezet is. Ám a rendszerváltásig egyáltalán nem folytattak külső missziós tevékenységet – ezért sokak számára teljesen idegen volt a misszió gondolata.

Mennyire vagyunk tudatában a megújulás szükségességének az MBE-ben?

Három fő szempont alapján alakítottam ki véleményemet arról, hogy ez a kérdés még nem vált igazán alapvető fontosságúvá a lelkipásztorok és egyházi vezetők gondolkodásában.

Az első szempont az, hogy a magyar nyelvű – és azon belül is a baptista – szakirodalom nem foglalkozik elég hangsúlyosan ezzel a kérdéssel.

A Szolgatárs folyóiratban megjelent írások a vezetésről és a gyülekezetmegújulásról

A Szolgatárs – a Magyarországi Baptista Egyház lelkészi folyóirata – sajnos nem tükrözi megfelelő súllyal a megújulás, változás és gyülekezeti vezetés kérdéseit, ha az általam vizsgált időszakot (2010–2021) nézzük.

Sőt, a vizsgált időszak elején még olyan cikkek is megjelentek, amelyek inkább negatív kontextusban tárgyalták ezeket a témákat (pl. Hegyi, 2010/1; 2013/1). Szerencsére ezek nem voltak többségben. Voltak pozitív hangvételű írások is, de összességében úgy vélem, nem elegendő számban és nem kellő hangsúllyal.

Összesen körülbelül tizenöt olyan cikket találtam, amely valamilyen módon kapcsolódik a gyülekezetépítés, megújulás vagy vezetés témájához, negyvenhárom lapszámban – tehát átlagosan évente egy cikket.

Steiner 2012-ben írt a 21. századi missziós lehetőségekről (Steiner, A keresztények és a kultúra, 2012/1). Reimer (Reimer, 2014/3-4) a változás szükségességéről írt, konkrét példaként említve egy gyülekezetet, Szentendrét. Heizer (Heizer, 2014/2) szintén a változás szükségességéről írt.

Jóföldi 2015-ben két cikket is publikált: az egyikben (Jóföldi, Kiút a delegálási csapdából, 2015/1) arról írt, hogyan tudnák a lelkészek megváltoztatni a gyülekezetek működését azáltal, hogy saját pásztori szerepüket más modell szerint értelmezik; ugyanabban az évben egy másik írásban (Jóföldi, Miből derül ki, hogy tényleg vezető vagyok-e?, 2015/3-4) pedig a vezető személyéről értekezett.

2016-ban egy cikket találtam a gyülekezeti innovációról (Dr. Péter-Szarka, 2016/1), amely így fogalmaz:

„Az egyik legfontosabb feladata a vezetőknek az, hogy megtalálják a megfelelő egyensúlyt a kockázatvállalás és az innováció, valamint a stabilitás és a konzervatív szemlélet között, hogy megőrizzék a működőképességüket.”

Ugyanebben az évben Vas egy tanulmányt is közölt arról, hogy sok esetben a múlt feldolgozatlansága akadályozza meg a megújulást (Vas, A vezető és a múlt rendezése, 2016/3).

2018-ban Boncz egy fontos cikket írt a gyülekezetek létezésének alapkérdéseiről (Boncz, 2018/3), azon kívül azonban abban az évben más, a témához kapcsolódó írás nem jelent meg.

2019-ben részlet jelent meg Timothy Keller újonnan magyarul is megjelent könyvéből a városi misszióról, később pedig egy nagyon alapos és jó cikk született a reformáció egyházmodelljeiről (Dr. Hafenscher, 2019/4).

2020-ban egy alapos cikk jelent meg a karizmatikus vezetési koncepcióról (Bacsó, Bevezetés a karizmatikus vezetési koncepció teológiai és vezetéstudományi vizsgálatához, 2020/1), majd a következő számban egy kiemelkedő tanulmány a tudatos gyülekezetépítésről (Steiner, A tudatos gyülekezetépítés gyakorlata kortárs ekkléziológiai kérdések fényében, 2020/2), amely részletes elemzést és kritikát is ad a Purpose Driven (Céltudatos Gyülekezet) metodológia koncepciójáról.

Még ugyanebben az évben Bacsó egy másik cikket is írt arról, milyen kihívások elé néznek a következő évtizedben a gyülekezeteink (Bacsó, Mire kell felkészülni ebben az új évtizedben?, 2020/4).

2021-ben egy jó cikket olvashattunk a szolgálattevők közötti közösségépítésről (Vas, Közösség építése a szolgálattevők között a gyülekezetben, 2021/2), amely konkrét és talán sokak számára újszerű gyülekezetvezetési modelleket is bemutatott.

Hogyan értékelhetjük mindezt?

Tizenöt cikk negyvenhárom lapszámban – azaz az elmúlt 11 évben évi valamivel több mint egy cikk. Ez egyszerűen nem elég, figyelembe véve a probléma súlyát és elterjedtségét. Különösen, ha összehasonlítjuk azzal, hogy a Magyarországi Evangélikus Egyház Lelkipásztor című folyóiratában – amely egy népegyházi háttérrel rendelkező lap – 2002 és 2009 között 35 ilyen témájú cikk jelent meg, vagyis 7 év alatt, ami évi 5 cikket jelentett (Szabó, Élet a gyülekezetekben: Alapvető és aktuális kérdések a gyülekezetépítés tárgykörében, 2013, pp. 241-246). Bár ez sem nevezhető soknak, mégis 3,6-szor (!) több, mint amit a baptista folyóiratban találunk.

Nem kérdés számomra, hogy az MBE legfontosabb pásztori folyóirata nem foglalkozik kellő hangsúllyal a gyülekezetek megújulásának kérdésével.

Vezetés és gyülekezeti egészség kérdése a teológiai képzésünkben

Másodszor, a teológiai képzésünkben sem jelent meg megfelelő hangsúllyal ez a kérdés.

Ez szomorú, még akkor is, ha elmondhatjuk, hogy e tekintetben nem különbözünk jelentősen más protestáns egyházak lelkipásztorképzésétől Magyarországon. Például a Károli Gáspár Református Egyetem teológiai mesterképzésének mintatantervében (Károli Gáspár Református Egyetem, 2023) sem találunk egyetlen(!) olyan kurzust sem, amely kifejezetten a vezetés kérdéseivel foglalkozna, pedig ott képezik a református lelkipásztorokat.

Mindezek ellenére fontos szembenéznünk azzal a ténnyel, hogy az MBE teológiai képzése sem nyújtott kellően széleskörű ismereteket a vezetés kérdéskörében. Sokkal inkább a hagyományos teológiai képzési modellt követte, amely elsősorban az igehirdetésre készíti fel a leendő lelkipásztorokat. Ez kétségtelenül a szolgálat rendkívül fontos része, ugyanakkor a gyülekezeti szolgálat „mély vizébe” került lelkészek nagyon gyorsan szembesülnek azzal a ténnyel, hogy szolgálatuk sokkal nagyobb része a szószéken kívül zajlik, mint ahogyan azt előzetesen mondták nekik.

És itt nem csak az egyéni lelkigondozásra gondolok – ami szintén jogosan fontos része a pásztori szolgálatnak –, hanem arra, hogy a lelkésznek a gyülekezet vezetőjeként is működnie kellene. Vezetnie kellene egy vezetői csapatot, gyülekezeti vezetőségi üléseket kellene tartania, feladatokat kellene koordinálnia, és így tovább.

Ezt a hiányosságot fogalmazta meg Rémán Dániel is a Baptista Teológiai Akadémián írt szakdolgozatában (Rémán, 2019, old.: 2):

„A teológiai tanulmányok alapvetően az Ige hirdetésére és különféle gyülekezeti szolgálatokra készítenek fel. És ezek mind fontosak. De vajon fel vagyunk-e készítve arra, hogy hús-vér emberek közösségét vezessük, akiknek nemcsak igehirdetésre, hanem vezetésre és iránymutatásra is szükségük van?”

Az MBE teológiai képzése kevés felkészítést nyújtott ezekre a vezetői feladatokra.

Ezt az állításomat a BA és MA teológiai képzési mintatantervek (BTA, 2023) legfrissebb áttekintése is megerősíti.

2011-ben még a BA szinten a Gyülekezetépítés és Missziológia tárgyak, az MA szinten pedig a Missziológia és Szervezetfejlesztés tárgyak kapcsolódtak a gyülekezetépítés és vezetés gyakorlati kérdéseihez. Sajnos 2021-re a BA szinten a Gyülekezetépítés és Missziológia tárgyakat összevonták egyetlen tantárggyá, és új tantárgy nem került bevezetésre.

Az MA képzésben ugyan megmaradt a Szervezetfejlesztés, és bekerült a Vezetéselmélet tantárgy is, de csak a két szakirány egyikében elérhető formában.

Úgy gondolom, hogy ez nem biztosít megfelelő szintű felkészítést teológiai hallgatóink számára a vezetés kérdéseiben.

Ez különösen szembetűnő, ha összehasonlítjuk a Pünkösdi Teológiai Főiskola (Pentecostal Theological College, 2023) teológiai BA képzésével vagy a keresztény vezetésre specializált MA programjával (Pentecostal Theological College, 2023), ahol az MA képzés kreditjeinek több mint fele vezetéshez kapcsolódó tárgyakból áll. E tekintetben ők már jóval előrébb járnak, mint mi.

Az MBE teológiai képzésének javára legyen mondva, hogy jelenleg folyamatban van a tanterv átdolgozása, és remélem, hogy ebben a folyamatban a gyülekezeti egészség és megújulás kérdései nagyobb hangsúlyt kapnak majd.

TCM képzések és azok hatása

Elmondható viszont, hogy a TCM Institute kurzusai (TCM International Institute 2021–2022 katalógus, 2022), amelyek Magyarországról is elérhetők, sokkal nagyobb hangsúlyt fektetnek a vezetés és a gyülekezeti egészség kérdéseire.

Például az alábbi kötelező vagy választható kurzusokban: Disciple Making (Tanítvánnyá tétel), Servant Leadership (Szolgáló vezetés), Leadership and Management (Vezetés és menedzsment), Leadership Development in Ministry (Vezetésfejlesztés a szolgálatban), Theology and Practice of Ministry (A szolgálat teológiája és gyakorlata), Transforming Leadership (Átalakító vezetés), The Missional Church (Missziós gyülekezet), Small Groups Ministry (Kiscsoportos szolgálat).

Az elmúlt évtizedekben számos magyarországi baptista lelkész és egyházi vezető szerzett MA vagy MDiv fokozatot a TCM teológiáján. Így elmondható, hogy sok lelkészünk találkozott már olyan témákkal, amelyek a gyülekezetek megújulásához is kapcsolódnak.

Fontos azonban megjegyeznem, hogy személyes tapasztalatom szerint azok, akik nem rendelkeztek megfelelő angol nyelvtudással, így nem tudták feldolgozni az angol nyelvű szakirodalmat, ami egyes kurzusok során gyengítette az oktató üzenetének teljes átadását.

A Baptista Teológiai Akadémián (BTA) írt szakdolgozatok áttekintése a témához kapcsolódóan

Az előzőek fényében már nem is meglepő, hogy ez a téma csak nagyon ritkán jelenik meg a BTA teológiai szakdolgozataiban. Kutatásaim során mindössze öt (!) olyan dolgozatot találtam, amely legalább részben kapcsolódik a dolgozatom témájához. Az öt dolgozat a következő:

1. A magyarországi baptista gyülekezetek sorvadásának okai a rendszerváltás utáni időszakban, és megújulásuk missziós lehetőségei napjainkban (Mészáros, 1995): A dolgozat arról ír, milyen lenne egy ideális, biblikus közösség. Bemutatja, hogy a rendszerváltás után sok gyülekezetnél már ekkor a hanyatlás jelei mutatkoztak, és feltárja a megújulás lehetséges útjait, figyelembe véve a gyakorlati missziós lehetőségeket is.

2. Nemzedékek közötti különbségekből fakadó konfliktushelyzetek a gyülekezetekben (Nagy, 2016): A dolgozat azt vizsgálja, hogy mi idéz elő konfliktusokat a gyülekezetekben, különösen a generációk között. Kitér a vezetés szerepére ezek megoldásában, és arra, hogy mit tehetnek a vezetők a helyzetek kezeléséért. Külön is tárgyalja a „dicsőítő háborúk” jelenségét, amely az elmúlt évtizedek egyik leggyakoribb konfliktusforrása volt.

3. A budapesti baptista gyülekezetek növekedése napjainkban, missziós potenciáljuk a Biblia fényében (Villányi, 1997): Nagyon értékes írás, amely részletesen bemutatja a budapesti baptista gyülekezetek életéből levonható tanulságokat, kiemelve mind a növekedést segítő, mind azt akadályozó tényezőket. Villányi munkája különösen figyelemre méltó abból a szempontból is, hogy betekintést ad a rendszerváltás utáni első nyolc év történetébe. Ír azokról a generációkról, amelyek teljesen hiányoztak, ami jó előrejelzés volt a további fejleményekre nézve, hiszen sajnos az akkori budapesti gyülekezetek közül csak néhány kezdett azóta növekedni (pl. Wesselényi utca, Rákoscsaba). A dolgozat tárgyalja a gyülekezeti megújulás feltételeit és lehetőségeit, valamint áttekintést ad a rendszerváltás előtt és közvetlenül utána indított jelentősebb missziós kezdeményezésekről is.

4. Az egyház és a változás, avagy a gyülekezet környezete és eszközei a változás folyamatában (Rémán, 2019): Rémán egyértelműen a gyülekezeti változás szükségességéről ír, kiemelve az identitás- és relevanciaválság meglétét. Felsorolja azokat a társadalmi változásokat, amelyek új kihívások elé állítják a gyülekezetek életét. Emellett megmagyarázza, hogy a változás az élet természetes velejárója, és foglalkozik a változással szembeni ellenállás erőivel is, amelyek leküzdésére módszereket és tanácsokat kínál.

5. A gyulai baptista gyülekezet története (Perlaki, 2016): Bár nem közvetlenül a revitalizáció témáját dolgozza fel, mégis sok értékes tanulságot kínál annak kapcsán, hogyan tud egy gyülekezet újra és újra megújulni fennállása során, több mint 125 év alatt. Különösen tanulságos, hogy ez a gyülekezet jelenleg is egy megújulási folyamaton megy keresztül, amelybe némi betekintésem is volt, így jó példát szolgáltat arra, hogy egy gyülekezet halála nem elkerülhetetlen, ha képes és hajlandó folyamatosan megújulni.

Úgy vélem, jelentős probléma, hogy az MBE-ben csak minimális kutatás született ezen a területen, és úgy tűnik, a teológiai oktatásunkban sem kap kellő hangsúlyt ez a kérdés, ha a hallgatók körében is ennyire ritkán jelenik meg ennek fontossága.

Különösen kevésnek érzem ezt, ha összehasonlítom azzal a szomorú helyzettel, hogy gyülekezeteink jelentős része a hanyatló, sorvadó közösségek közé tartozik – amint azt később részletesen is bemutatom.

Hol is tartunk tehát most?

Bár az elmúlt években születtek alapművek a nemzetközi gyülekezeti egészség témájában – akár amerikai eredetűek, mint a jól ismert Purpose Driven Church (Céltudatos gyülekezet – Warren, 2010) vagy az újabb Vertical Church (Vertikális gyülekezet – Macdonald, 2012), akár európaiak, mint a személyes kedvencem, a New Reformation (Új reformáció – Douglas, 2002) –, mégis kevés olyan írás született magyar nyelven, amely ezeket a kérdéseket részletesen elemezné.

A New Reformation különösen értékes, mivel nem az amerikai evangéliumi egyházak közegében született, hanem Németországban, a Lutheránus Egyházban, így nem lehet azzal az – a pásztorok körében igen népszerű – ellenvetéssel illetni, hogy ezek „modern amerikai módszertani megközelítések”, amelyek iránt nincs érdeklődés.

Ezek a könyvek mind gondolatébresztő alapanyagként szolgálhatnának a téma iránt érdeklődő pásztorok és vezetők számára.

A Purpose Driven Church modellről szóló szemináriumokat néhány éven keresztül (2010–2013) Steiner József vezetésével Magyarországon is rendszeresen megtartották, amelyeken magam is részt vettem.

Az elmúlt években pedig a Vertical Church megközelítést mutatták be rendszeresen az MBE-ben konferenciasorozatokon keresztül, amelyeket azonban az utóbbi két évben a Covid-járvány miatt sajnos nem tudtak megtartani.

Mindezek ellenére továbbra is azt kell mondanunk, hogy magyar nyelven – elemzésekkel, tapasztalatokkal és a magyarországi megvalósítás előnyeinek és hátrányainak feltárásával – csak minimális irodalom, kutatás, szakdolgozat és könyv áll rendelkezésre, ahogyan azt korábban is részleteztem.

Mégsem reménytelen a helyzet, hiszen az MBE-ben és annak közvetlen környezetében több olyan kezdeményezés és munkacsoport is működik, amelyek kifejezetten a gyülekezetek megújulásának támogatására jöttek létre.

Így ma már bizonyosan kijelenthetjük: ha egy gyülekezet vagy annak vezetői elhatározzák, hogy változás útjára lépnek, és segítséget kérnek, nem maradnak magukra. Magyarországon ma már számos forrás áll rendelkezésre ehhez az úthoz.

Milyen elérhető források állnak rendelkezésre?

Az MBE Országos Tanácsa nemrégiben fogadott el egy munkadokumentumot (Közösségünk előtt álló legfontosabb kihívások, 2022), amely a gyülekezeti pásztorok által az Egyház közgyűlésén adott visszajelzések alapján öt kulcsfontosságú kihívást határoz meg, amelyekkel a következő években az egyház dolgozni kíván.

Ezek közül az első három közvetlenül kapcsolódik a gyülekezetmegújulás témájához:

- a fiatalok megtartása, integrálása és evangelizációja,

- a 21. századi missziós módszerek,

- valamint az egészséges gyülekezeti élet kialakítása.

Emellett létezik a BEST stratégiai terv (B E S T 1-2.ppt, 2003, 2021), amelyet az MBE vezetősége az elmúlt évben újragondolt.

Van Eklézsia Munkacsoport, amely kifejezetten a gyülekezetek megújulását hivatott segíteni, valamint működik a Barnabás Csoport és a baptista egyházon belüli Vertical Church mozgalom is.

Ráadásul Magyarországon is elérhetővé vált a Natural Church Development (Természetes Gyülekezeti Fejlődés) felmérés és konzultáció, amely Christian A. Schwarz kutatásaira épül (Schwarz, 2006).

Ahogy eddig is bemutattam, meglévő hiányosságok ellenére már ma is számos forrás áll rendelkezésre a gyülekezeti megújulás támogatására Magyarországon.

De van egy komoly kihívás is: a részvételi hajlandóság

Azzal is szembe kell néznünk, hogy – ahogyan az orvostudományban is gyakran tapasztalható – a probléma sokszor nem a rendelkezésre álló források, megoldások, terápiák hiányában rejlik, hanem abban, hogy a „betegek” nem alkalmazzák az előírt terápiát.

Sok terápiás folyamat során derül ki, hogy a felírt gyógyszer nem azért nem hatott, mert nem volt hatékony, hanem mert a beteg nem szedte be rendesen vagy egyáltalán nem is szedte a gyógyszereit.

Rainer a könyvében (egy orvosi példát használva) írja: a bypass műtéten átesett betegek túlnyomó többsége teljesen rehabilitálódhatna, ha életmódot és étrendet változtatna. Ennek ellenére a betegek 90%-a nem teszi meg ezt, és rövid időn belül meghal. Egy bizonyos értelemben ők maguk döntöttek így. Rainer így folytatja:

„Sem az egyéneknek, sem a szervezeteknek nincs hiányuk az életben maradáshoz szükséges forrásokból, tudásból vagy információból. Egyszerűen nem választják azt, hogy megtegyék azokat a változásokat, amelyek világosan láthatóak és elérhetőek. Amikor szembesülnek a választással, hogy változni vagy meghalni, ők inkább a halált választják.” (Rainer, Anatomy of a Revived Church: Seven Findings of How Congregations Avoided Death, 2019, old.: 13)

A következőkben azt szeretném majd megvizsgálni: vajon vannak-e az MBE-ben olyan gyülekezetek, amelyek nem a halált választották, hanem sikeresen meg tudtak újulni?

Folyt. köv.

A cikk a szerző előző számunkban megjelent tanulmányának a folytatása.

„A vezető első számú felelőssége a valóság meghatározása.”

„Nem dőlhetünk hátra addig, amíg a gyülekezetmegújulás kérdése nem válik az egyik leggyakoribb beszédtémává a lelkipásztorok és gyülekezeti vezetők körében.”

„A teológiai képzésünkben sem jelent meg megfelelő hangsúllyal ez a kérdés.”

„A lelkésznek a gyülekezet vezetőjeként is működnie kellene.”

„Kutatásaim során mindössze öt (!) olyan dolgozatot találtam, amely legalább részben kapcsolódik a dolgozatom témájához.”

„Úgy vélem, jelentős probléma, hogy az MBE-ben csak minimális kutatás született ezen a területen.”

„A probléma sokszor nem a rendelkezésre álló források, megoldások, terápiák hiányában rejlik, hanem abban, hogy a »betegek« nem alkalmazzák az előírt terápiát.”

Beke László

A LELKIPÁSZTOR SZEXUÁLIS KÍSÉRTÉSEI

Bevezetés

A lelkipásztor „kirakatember”. Látszik is, de nézik is, ott is, ahol nem gondolná. Nem mindegy, hogy mit látnak rajta, tőle...

Az egyik európai főváros nemzetközi repülőterén sétálgat egy ember. Látszólag céltalanul jön-megy, de a figyelmesebb szemlélő észreveheti, hogy az illető fokozatosan szűkülő köröket ír le az egyik újságosbódé körül. Amikor aztán odaér, idegesen körülnéz, majd megáll a bódé egyik oldalán, ahol éppen a szexuális tartalmú kiadványok vannak, és elmélyült szemlélődésbe kezd. „Tanulmányaiban” egy vállára nehezedő kéz állítja meg: „Te mit csinálsz itt?”[1]

Érdemes megemlíteni, hogy a lebukott személy lelkipásztor volt. De nem ő az egyetlen, akinek az életében ilyen vagy ennél jóval komolyabb események előfordulnak. Az utóbbi években sajnos keresztyén közösségeken belül is hallhattunk arról, hogy a lelkipásztorok élete kikezdhető ezen a területen is. Hogy régebben is voltak gondok e téren, csak súlyosbítja a problémát. Dolgozatomban egyrészt szeretném feltárni az okokat, másrészt gyakorlati módon keresni a megoldásokat. Tarthatatlannak látom azt a kijelentést, amelyet mosolyogva szoktak olykor még szolgatársaink is mondogatni (néha az az érzésem, hogy szinte elfogadva, tudomásul véve ennek igazságtartalmát), miszerint a lelkipásztornak négy nagy ellensége van: hírnév, ital, pénz, „szoknya”.[2] Nem hiszem, hogy bele kellene ebbe nyugodni! Ellenségünk lehet, de nem olyan, amely legyőzhetne, gátolhatna szolgálatunkban. Mindenképpen helyénvaló itt a Szentírás azon gondolata, miszerint:

„Teljes örömnek tartsátok, testvéreim, amikor különböző kísértésekbe estek, tudván, hogy hitetek próbája állhatatosságot eredményez.” (Jak 1,1–2)[3]

Azért, hogy ne essek a nyitott kapuk döngetésének hibájába, végeztem egy felmérést a tekintetben, hogy gond-e ez a kísértés a ma élő lelkipásztorok számára.

A kérdéseket nem kizárólag a közösségünkhöz tartozó lelkipásztoroknak tettem fel, van néhány református és római katolikus is. A korosztályok tekintetében is igyekeztem a változatosságot tükrözni, illetve azt, hogy valaki házasságban vagy még azon kívül él. A megkérdezetteknek a következő kérdéseket tettem fel:

- Házasságban él-e, ha igen, mennyi ideje?

- Milyen minőségű a házaséletük?

- Vannak-e szexuális jellegű kísértései?

- Melyek a leggyakoribb forrásai a kísértéseinek?

- Feleségével megbeszélhetőek-e a nevezett problémák?

- Hogyan küzd ellenük, ha már feltámadtak?

- Hogyan küzd ellenük preventív módon?

A beérkezett válaszok alapján a következő összegzést lehetett összeállítani:

- Kivétel nélkül mindenkinek vannak vagy voltak szexuális jellegű kísértései.

- Kb. 50-50%-a elégedett, illetve talál bepótolni valót a házassága minőségében.

- Kísértések leggyakrabban a lelkigondozás során, illetve a kihívó öltözködés miatt érik őket.

- Mindenki a megelőzésben látja a megoldást (fokozott odafigyelés, imaélet stb.).

- Egyetértés volt abban, hogy a stabil, boldog házasság a legjobb megelőzés.

Látens módon egyre gyakrabban fordul elő a pornográfia kísértése, amely külön, rendkívül veszélyes jelenségként rejtőzik több lelkipásztor életében. (Ezzel kapcsolatban egy másik írásom részletesebben foglalkozik!)

A válaszok összegzése számomra azt mutatja, hogy létező problémával van dolgunk. Sokféle oka lehet annak, amiért többségében letagadják, nem beszélnek róla sem a házastársukkal, sem pedig lelkigondozójukkal. (Meggyőződésem, hogy szüksége van rá a lelkipásztornak is!) Egy klasszikusnak nevezhető bibliai történet is azt mutatja, hogy az Isten hűséges, de nem mindig odafigyelő, ugyanakkor „kellően” egoista embere megtámadhatóvá válik az érzékiség területén (2Sám 11–12).[4]

A hallgatás nem old meg semmit. A szexuális bűnökkel és kísértésekkel kapcsolatban is nagy a hallgatás. Igyekszünk ezek létezéséről tudomást nem venni, amikor pedig már megtörtént a baj, akkor értetlenül szörnyülködünk, szeretetlenül ítélkezünk ahelyett, hogy az igazi okokat megkeresnénk, becsületesen feltárnánk.

AZ ÁLTALÁNOSTÓL A SPECIÁLIS FELÉ

Nincs könnyű dolga annak, aki kimondottan a lelkipásztorok szexuális kísértéseiről kíván gondolatokat megfogalmazni. Ennek több oka lehet:

- Az érintettek nem szívesen beszélnek erről.

- Nincs igazán gazdag irodalma a témának[5]

- Sokan nem tartják fontosnak.

Ezért azt a módszert választottam, hogy az általános igazságok felől közelítek a speciálisan a lelkipásztorok életében, szolgálatában egyéni jellegzetességeket mutató kísértések irányába.

Két ősi törvény

A szexuális jellegű kísértések mibenlétének megértéséhez szükséges, hogy a belőlük eredő bűnöket tiltó parancsokat megnézzük. Isten igéje leplezetlenül fogalmaz meg olyan gondolatokat, amelyekről mi úgy vélekedünk, hogy ezekről beszélni is szégyen. Pedig a hallgatásnak nagy ára van! A Dekalógusból két egymással szoros összefüggésben álló törvényt szeretnék közelebbről megvizsgálni. Hitelt érdemlő teológusok minden korban összefüggésbe hozták egymással a 7. és a 10. parancsolatot, nem véletlenül. Az egyik ugyanis magát a házasságtörést kívánja megakadályozni, illetve megfogalmazni Isten ezzel kapcsolatos egyet nem értését, a másik pedig csírájában akarja elfojtani az ember erre irányuló törekvését, amennyiben a bűn igazi okát a szív állapotában, a belőle fakadó kívánságok milyenségében látja.

-A Tízparancsolat 7. parancsolata így szól: „Ne paráználkodj!” – azaz ne törj házasságot (2Móz 20,14)! Az elsődleges jelentés mellett természetszerűen jelenik meg egy másik is, az, hogy a paráznaság Istentől való elszakadás, bálványozás is lehet, ami ugyancsak Isten ítéletét vonja maga után. A kifejezés összes származékával együtt a Bibliában 55 alkalommal szerepel. Az Újszövetségben ugyanennek a parancsnak az idézésével hat alkalommal találkozunk.[6]

A Szentírásban a 7. parancsolat megszegésének látványosan hosszú sorát látjuk. Ma is ez ellen az ige ellen vétünk a leggyakrabban. Leginkább itt érezhetjük vétkesnek magunkat. A mindennapi életünk szép számmal produkálja ennek bizonyító jeleit. A nemiség, szerelem, házasság, a család kérdésében szinte mindenkinek fáj valami. Fáj annak, aki még előtte van, fáj annak, aki nélkülözi, fáj annak, akinek már elege van belőle, és fáj annak, aki már túl van rajta.[7]

A Dekalógus ezen parancsa korántsem a felszínen mozog. Nem egyszerűen egy tiltást akar megfogalmazni és kötelezővé tenni, hanem a mélyebb lényeget akarja feltárni. Nem Isten egyik szeszélyét közvetíti, hanem az emberi együttélés, erköl- csiség tiszta értékrendjébe vonja be az embert. Korunk sajnos egyre elfogadottabb morálja szerint a házasságtörés szinte elveszítette büntethető jellegét. Sőt, egyes körökben szalonképes lovagias üggyé változott, ahol az ember akkor válik igazán szalonképessé, ha olykor engedélyez magának egy-egy házasságtörést. Az, hogy az Ószövetség halállal sújtandó bűnnek nevezi, senkit nem érdeklő barbár szokás.[8] Ennek alapján a 7. parancsolat a következőket (is) jelenti:

- Ne használni akarjuk a másikat, hanem szeretni is!

- Ne eszköz legyen a saját vágyaink kielégítésére, hanem legyen célunk a másikat boldoggá tenni!

- Nem paráználkodni azt is jelenti, hogy vállaljuk a másikat, társa leszünk.

- Nem paráználkodni azt is jelenti, hogy elfogadjuk azt, akit Isten mutat meg nekünk.

Az ember igazi szabadságának kiteljesedése nem a hőn áhított, korlátoktól mentes, szabados életben rejlik, hanem sokkal inkább ott, ahol a hűség alapján valósul meg. Rettenetes kor(kór-)képnek tartom azt, amit az egyik közkedvelt női magazinban olvastam a házassággal kapcsolatban: Házasságban vagy szabadon.[9]

Valaki egyszer azt mondta, hogy azt Isten nem várhatja el az embertől, hogy ne fogalmazódjon meg benne kívánság egy csinos nő után, elégedjen meg azzal, ha nem tesz lépéseket a megszerzésére. Pedig Isten tudja, hogy miért kéri ezt az embertől. Azért, mert a neki engedelmeskedni akarónak az életéből ki tudja tisztítani mindazt, ami a kívánságok közül ellenkezik akaratával.

Nem minden kívánság rossz. Az összes tettünk mögött, mint megfeszített rugó, ott feszül a kívánság, ami bizonyos cselekedetekre sarkall. Ha ott a szív mélyén olyan rugók feszülnek, amelyek a rossz irányba mozgatnak, akkor ezeknek is meg kell tisztulniuk. Nem a magunk erejéből fogunk ezektől megszabadulni (leszokni), hanem Istennek van rá hatalma, hogy megtegye. Persze, kell hozzá az engedelmes egyetértésünk!

Nem vigasztalhat tehát bennünket az, hogy sokkal kevesebb bűnt követünk el tettlegesen, mint amennyi belül, kívánságként megjelenik. Ne érjük be azzal, hogy még nem feküdtünk le idegen nővel, ha már egyszer is gondoltunk arra, hogy de jó lenne! Ne a gátlások meg a büntetéstől való félelem tartson távol a bűntől, hanem a szív visszanyert belső tisztasága!

Jakab apostol levelében így fogalmazza meg a bűn kialakulását: „Mert mindenki a saját kívánságától vonzva és csalogatva esik kísértésbe. Azután a kívánság megfoganva bűnt szül, a bűn pedig kiteljesedve halált nemz.” (Jak 1,14–15). A sátán mindig ezen a három pincelépcsőn akar levezetni a pusztulásba:

KÍVÁNSÁG

BŰN

HALÁL

A kívánság gyökere az összehasonlítás. A sátán ravaszul hívja fel a figyelmet a másik ember többletére és a magunk mínuszaira. Az ilyen összevetésekkel az a célja, hogy megakadályozzon a hálaadásban. Az, aki a „szomszéd kertje mindig zöldebb” pozíciójában van, képtelen lesz a hálaadásra, mert soha nem a saját birtokának értékeit látja, hanem csak annak hiányait. Aki képes hálát adni, az már nem is kívánja a felebarátét. Nemcsak a feleségét, szamarát, hanem semmijét, mert értékesnek látja mindazt, amit neki osztott ki Isten. A folytonos kívánás megbénítja, megmérgezi életünket, míg a helyes irányba terelt, megtisztított kívánság aktív mozgatónk a jóra. Nem hamis elégedettséget vagy igénytelenséget jelent, hanem szívből jövő megbékélést, elégedettséget, józanságot. Látom azt, ami másnak adatott, de látom az enyémet is, és még azt is, amit ezután kapok. „Nagy nyereség az istenfélelem megelégedéssel.”

A kívánság tekintetében három kategóriát nevezhetünk meg

Léteznek emberek, akik ha valamit vagy valakit megkívánnak, mindenáron megszerzik.

Vannak, akik azzal küzdenek egész életükben, hogy sok olyat kívánnak, ami nem egyeztethető össze hitükkel. Éppen ezért örökös küzdelemben vannak önmagukkal. Pál apostol a Róma 7-ben arról vall, hogy ez számára sem ismeretlen helyzet.

El lehet jutni addig, amikor az ember a 10. parancs ígérete szerint már nem is kívánja azt, ami csak tisztátalan úton szerezhető meg.[10]

Azoknál, akik Isten népéhez tartoznak, rendszeresen felmerül annak kísértése, hogy bizonyos előírásoknak eleget téve, szertartásokat elvégezve, tiszták, Isten előtt kedvesek legyenek. Jézus ezzel szemben a belülről kifelé ható kegyességről, szentségről beszél.

Amikor Isten ilyen mélyen hatol be az életünkbe, ugyanakkor magaslatokra is akar helyezni. Amikor a kívánságokkal kapcsolatban tiltásokat fogalmaz meg, akkor arra is felhívja a figyelmünket, hogy vannak dolgok, amelyekhez viszont közeledhetünk teljesen szabadon.

Isten megtanít hálát adni azért, amink van (meg kell tanulnunk vágyakozni arra, ami a miénk[11]). A felebarát tulajdonát csak az nem kívánja, aki megtanult hálát adni a sajátjáért. Akkor válik valami a sajátunkká, ha ki tudjuk mondani: „Köszönöm!”

Az ige arra is biztat, hogy azt viszont kívánjuk, ami a miénk. A feleségünket éppúgy, mint bármi mást, ami a miénk.

Végül megtanít arra, hogy nem csak mi magunk vagyunk. Létezik az a bizonyos „felebarát”, akit nem törvényszerű eltaposni, lehet érte élni, tenni valamit, ami neki jó elsősorban.

A kívánság okai és következményei

Sok olyan dolgot hordozunk magunkban, amire egyáltalán nem vagyunk büszkék, sőt szívesen megszabadulnánk tőlük. Sokszor nem segít már a begyakorolt és képmutató módon űzött önfegyelem, alakoskodás sem. Ezekkel sok mindent el tudunk takarni embertársaink elől, de éppen ez a parancsolat mutat rá arra, hogy valami csak azért, mert nem látszik, még igenis létezhet. Lehet, hogy nem tettünk meg nagy bűnöket, de bennünk megvannak, olykor jelentkeznek, mérgeznek bennünket is, környezetünket is. Szembesültünk-e már mindazzal, és elborzasztott-e, ami bennünk van?

A 2Sám 16,7. verse így tanít:

„Az ember azt nézi, ami a szeme előtt van, de az Úr azt nézi, ami a szívben van.”

Ott pedig a rejtett, titkolt fantáziálások, irigység, sóvárgás található.

Az Úr Jézus a Mk 7,21–23 szakaszában még érzékletesebben közli ezt az igazságot:

„Ami az emberből előjön, az teszi tisztátalanná. Mert belülről, az ember szívéből jönnek elő a gonosz gondolatok, paráznaságok házasságtörések...”

Isten nem általában a kívánságot ítéli el, hanem annak kielégíthetetlen formáját, amelynek falánksága semmivel nem lakatható jól.

Szinte természetes az, hogy nem maradnak következmények nélkül a kívánságból eredő bűnök. Azért, mert a kívánásból egyenesen következik az, hogy meg akarom szerezni magamnak. A kívánás nemcsak egyszerűen vágyakozást jelent, hanem bizonyos aktivitást, akciót is. Az igéből egy példa:

Mik 2,1–2: „Megkívánják a mezőket, és elrabolják...”

A kívánságtól üldözött ember többnyire nem válogat az eszközökben (lásd Dávid és Betsabé története). Az ember különböző mesterkedésekbe kezd. Találó ez a kifejezés, mert amikor valamit megpillantunk, megkívánunk, rögtön azon kezdünk dolgozni, hogy miként legyen a miénk, de úgy, hogy a jogosságnak legalább az árnyéka, látszata fenntartható legyen. Aki nem tud vagy nem akar magának parancsolni, rettenetes bűnök egész zuhatagát indítja el.

A szexualitás értékelése

Rendkívül értékcsökkent világban élünk. Az igazi értékek a legtöbb ember előtt eltörpülnek, helyüket a fényesebben csillogó, zajosabb, látványosabb, modernebb álértékek veszik át. Miért pont a szexualitás lenne a kivétel? Ki törődik már azzal, hogy a szexuális élet valaha a házasélet kifejezéssel volt azonos, azaz a házasságban volt a helye.

A világ napjainkban szexualitáson a kielégülésre törekvő nemi ösztönt érti. A szexualitást sikerült beolvasztani az ember egyéb létfontosságú szükségletei közé (ami egyébként igaz). Csak az nem állja meg a helyét, hogy ezt az ösztönt mindegy, hogy milyen áron, de ki kell elégíteni, különben komplexusok, neurózisok, agressziók következnek belőle.[12] Hogy a válások rettenetes mértékben megszaporodtak, hogy leértékelődött a család, mint legfontosabb társadalmi alkotóelem, hogy az abortuszok száma szinte felbecsülhetetlen, a pornográfia soha nem látott terjedése és publikussága, a perverziók, homoszexualitás tolerálása mind azt mutatja, hogy a szexuális forradalom nem felszabadította az emberiséget, hanem inkább modern rabszolgává tette.

A szexualitásból egyre inkább kimarad a szerelem, csak szórakozás marad, önző ösztönkielégítés, ami a jogait követeli. Utána mindig a kiégés, a sivárság következik. Boldognak mondható az a család, ahol ez nem így van, hanem szabadon tudnak gyönyörködni egymásban, ahol a házaséletükben kiteljesedhetnek az örömök. Ha értékcsökkent is a világ, megtalálhatóak benne a nem felszínes értékek, csak keresni kell őket.

A keresztyénségen belül is találunk szélsőségeket. Ebből kettőt emelnék ki. Az egyik az, amikor a szexualitást a házastársak számára csak a gyermek- nemzés céljaira korlátozzák, minden más a test kívánsága, amitől tartózkodni kell. A Szentírás semmi ilyenről nem beszél, sőt az 1Kor 7,5-ben kifejezetten az ellenkezőjét tanítja Pál apostol:

„Ne fosszátok meg magatokat egymástól, legfeljebb közös megegyezéssel egy időre, hogy szabaddá legyetek az imádkozásra, de azután legyetek ismét együtt, nehogy megkísértsen a sátán titeket azáltal, hogy képtelenek vagytok magatokon uralkodni.”

Ez az ige is azt erősíti meg, hogy a tisztátalan kívánságok és kísértések akkor a leggyakoribbak, ha nem rendezett a házasfelek nemi kapcsolata, ha hiányzik az intimitás az életükből (nem csak a szexuális intimitás).

Egy másik ezzel ellentétes vélemény a következő, és talán ez a riasztóbb: vannak irányzatok, ahol a szexuális kielégülést olyan magasra értékelik, hogy minden házasságon kívül élő keresztyén ember depressziósnak kell hogy érezze magát e tapasztalás hiánya miatt. Ezernyi oka lehet annak, ha valakinek az életéből a házasság és mindaz, ami vele együtt jár, kimarad. Változatlanul igaz azonban az az állítás, hogy a „magányossághoz kell külön felhatalmazás”,[13] a házasság az Isten eredeti rendelkezése. Azok viszont, akik Istentől vagy a feltételét, vagy a lehetőségét nem kapták meg a házasságban való élésnek, nem fognak károsodni annak hiánya miatt.

A lelkipásztor is férfi (kivéve, ha nő)

Egy sokat „tapasztalt”, már idősödő lelkipásztorné a következőket mondta házasság előtti „felvilágosításként egy fiatal lánynak”: „...azt az öt percet meg kibírod!”[14] Ezzel a gondolattal a fejezetcímben jelölt tényre szeretnék hangsúlyt helyezni. A lelkipásztor nem egy „egzotikus” embertípus, aki más anyagból van gyúrva, mint a többi férfi. Lélektanilag, anatómiailag, szükségeit nézve ugyanúgy férfi, mint bárki más. Nem tagadhatja le férfi mivoltát (minden kivétel erősíti ezt a szabályt) csak azért, mert Isten erre a szolgálatra hívta el. Ha a házasságában az a bizonyos „öt perc” csak könyörado- mány egy érzéketlen, passzív résztvevővel, aki fogat szorítva, „majdcsak vége lesz” gondolatokkal vesz részt az egészben, akkor nem azt kapja, amire szüksége lenne. A hűség egyik fontos mozgatója a kiegyensúlyozott, tartalmas és rendszeres nemi élet, amelyben érzelmileg, fizikailag kielégülhetnek a felek, ahol őszinték lehetnek egymás és maguk előtt. Ezért nagyon fontos az, hogy ne csak a szexuális technikák ismeretének legyünk birtokában, hanem mindenekelőtt a társunk egyetemes és egyénre szabott jellemzőivel is legyünk tisztában.

Néhány gondolatban szeretnék most a férfi szükségleteiről írni, annak reményében, hogy nem maradnak figyelmen kívül hagyott igazságok a lelkipásztorok házaséletében sem. A szemléletesség és összehasonlítás lehetőségéért egymás mellett mutatom be mindkét nem szükségeit, igényeit:[15]

A jó házasság kulcsa tehát az, ha kölcsönösen kielégítik egymás igényeit. Egy asszony mondta el (de férfi is mondhatta volna), hogy attól retteg a legjobban, és az hozza elő benne a gátlásokat, hogy csak egy eszköznek tekinti a férje, aki egy szükséget elégít ki. Nagyon kell a fontosság érzése.

Mindezek mellett arról is szót kell ejteni, hogy nemcsak az igények és szükségek területén fedi a lelkipásztor a típusos jellemzőket, hanem a kísérthető területek is ugyanazok, mint bármelyik másik férfinél. Legfeljebb arról lehet szó, hogy vannak speciális helyzetek, amelyekbe más nem kerül bele, csak a lelkipásztor. A következő fejezetben ezeket tekintem át.

Kritikus életszakaszok

Minden ember életében vannak különösen nehéz időszakok, amikor a kialakult fizikai, lélektani helyzetek, állapotok miatt az átlagosnál jóval fogékonyabb a szexuális kísértések, kihívások irányába. Mivel az előző fejezetben említett módon a „lelkipásztor is férfi”, ezért ezek a gondolatok rájuk is igaznak mondhatóak.

Házasság előtt, házastárs, feleség nélkül

Valaki egyszer azt a jó tanácsot adta nekem, hogy feleség nélkül, ha csak egy mód van rá, ne menjek ki gyülekezeti szolgálatba. Nem értetten rögtön, de azóta igen, és abszolút egyetértek e tanáccsal. Ha a feleség ezekben a kezdeti szakaszokban hiányzik mellőlünk, akkor nemcsak a társunk hiányzik, hanem egy bizonyos védelmet jelentő személy is. Ez alatt azt értem, hogy a „páratlan” pásztor könnyen ad okot a különböző gyanúsítgatásokra (például: csak nem homoszexuális), fantáziálgatásokra (például: van-e valakije, mikor lesz már valakije stb.), és természetesen könnyebben támadhat fel valakiben az a gondolat, hogy „megszerezhető” személlyel áll szemben. Akár a vélekedő számára, akár a család, gyülekezet eladó lánykáinak. Ha valaki mellett ott a feleség, ezek a gondok nemigen vagy csak ritkán merülnek fel. A lelkipásztorban is kialakulhat ezek hatására valamilyen kényszer, amivel valami rágalmat akar lerázni magáról, vagy éppen egy igényt akar kielégíteni mindenáron. Kedves, hívő nénik szokták ártatlan vágyakozással a következő kérdést feltenni: „Testvér, mikor lesz már lelkipásztornénk?” Kinek nem lesz ebből hamarosan elege?

A gyülekezetből történő párválasztás is okozott már gondokat. Ha a helyi gyülekezetből választ, az a baj, hogy „a mi lányunk”, ha máshonnan, akkor: „Itt nem talált magának?” A gyülekezet „lányos anyukái” személyes sértésnek veszik, ha náluk ritkábban fordul meg a lelkipásztor, ugyanakkor megszólják azért, ha máshova – szerintük sűrűn – odamegy.

A nőtlen lelkipásztor természetes, hogy elkezd érdeklődni azok iránt, akik a gyülekezet szabadon választható hölgykoszorúját alkotják. Ilyen helyzetben nem biztos, hogy minden alkalommal a legtisztább gondolatok fordulnak meg benne a „mustra” során.

A házasság betegségei

A házasságnak, mint minden más emberi kapcsolatnak, vannak neuralgikus, nehezen kezelhető pillanatai, amelyek hosszabb időszakok is lehetnek. A legtöbb esten átsegít a Pál apostol által minősített szeretet, amely nem türelmetlen, nem bántó viselkedésű, nem egykönnyen gerjed haragra, elfedez, eltűr, mindent elhisz, kilátástalan helyzetekben is reménykedő. Nem haszonleső, nem veri a másik fejéhez a saját igazát, nem irigy, és a végletekig jóságos.[16] Mégis vannak olyan dolgok, amikről érdemes beszélni, ugyanis ha a házasságban jelen vannak, akkor azok valamit jeleznek. Vagy azt, hogy a házasság nem kellően megalapozott, vagy valami nincs a helyén, esetleg a szerepek megélése nem megfelelő. Ezek közül nézzünk meg néhányat!

A megalapozatlan házasság

Az Úr Jézus szerint (Mt 7,24–27) az életet kétfele talajra lehet építeni: homokra vagy kősziklára. A házasságot is. El lehet venni (hozzá lehet menni) valakit azért, mert pénze, hatalma, tehetsége, szorgalma, egészsége van. Sokszor ha ezek hiányoznak, margóra kerülnek egyébként igen értékes emberek, mert hiányzik a korszellemhez igazodó, elvárt vonzerő. Lehet homokra alapozott az a házasság, ahol a prioritást a szexuális vonzalom, a szerelem, szimpátia élvezi (amelyek egyébként fontos elemek a kapcsolatokban).

A házasság megalapozása során a legfontosabbak ezek:

- A hit, hogy Isten adott minket egymásnak.

- A párom a hibáival, szegénységével együtt Isten tökéletes ajándéka.

- A párom hibái: Isten eszközei az én javamra (Róm 8,28). Egyfajta smirgli, amivel

- Isten csiszol, hogy tökéletesebb legyek.

- Ezekért hálával tartozom Istennek.

Jó, ha már a jegyesség ideje alatt a házasságra készülők tudatosan gyakorolják az elfogadást és a hálaadást! Ha ez megvan, akkor összehasonlíthatatlanul könnyebb lesz az élet viharait együtt átvészelni. Természetesen ebben a szakaszban kell olyan „földhözragadt” kérdéseket is megválaszolni, hogy miből élünk, hol lakunk stb. Ez nem hitetlenség, oktalan aggódás, hanem olyan bölcs előre tervezés, amit nem tilt Isten igéje.

A kommunikáció hiánya

„A kommunikáció a házasság épületének malterja.”[17]

A legnagyobb bajok akkor alakulnak ki, ha ez hiányzik a kapcsolatból. Isten is kommunikál az emberrel, tehát természetes, hogy az ő arcára, képmására teremtett ember is képes a kommunikációra, nélkül nem is létezhet. A házasság előbb-utóbb verembe esik nélküle. Természetesen a kommunikációnak vannak minőségi szintjei:

- A „hogy vagy?” kérdése látszatkommunikációra utal.

- Van tényközlő kommunikáció,

- Létezik a gondolatközlő kommunikáció,

- Ha az érzéseimet adom, az érzelemközlő.

- Legvégül pedig az énközlő kommunikáció.

A kommunikáció azt jelenti, hogy kapcsolatban lenni valakivel (nemcsak közölni valamit), de egy olyan minőségű kapcsolatban, amely a Szentírás által a „lesznek ketten egy testté” fogalomkörében írható csak le, ott elengedhetetlen az énközlés. Adni magam tudásommal, érzéseimmel, gondolataimmal, szavakban, jelzésekben, ezernyi módon. Az úgynevezett „társas magány” akkor alakul ki, ha a házasfelek nem tudják megfelelő módon önmagukat adni, a másikat pedig befogadni. Sok férfi (de nő is) fogalmazta már meg válásának okát abban, hogy mindezt pont azzal nem élhette meg, akivel együtt élt, de talált egy olyat, aki viszont nyitott volt a másikra.

Türelmetlenség

Nem kifogástalan senki, amikor belekezd a házaséletbe.

„Ne várja tőlem a férjem, hogy kiváló szerető és tökéletes szakács legyek egy személyben, ráadásul hat hónap után?”[18]

Mindenki számára adni kell tanulóidőt a leghétköznapibb, de ugyanígy a legintimebb területeken is. A szeretetre Pál apostol szerint az egyik legjellemzőbb tulajdonság az, hogy van ideje kivárni a dolgok alakulását, és ehhez minden segítséget megad a másiknak.

A ragaszkodás hiánya

„Az enyém!” Csodálatos tartalommal telik meg ez a kis mondat akkor, ha nemcsak az érződik belőle, hogy birtokolok valamit, hanem az is, hogy szeretve, ha kell, önmagamat feladva ragaszkodom hozzá. Valaki egyszer ezt szemléletesen így fogalmazta meg: „Nem az a kérdés már számomra, hogy tudok-e vele élni, hanem az, hogy tudnék-e nélküle élni.”

Betegség, gyermekszületés ideje

Mindkettő egy megváltozott, sok tekintetben szokatlan élethelyzetet eredményez, amelyben minden érintettnek bizonyos fokig újra kell tanulni élni. Azokban a házasságokban is, ahol eddig a nemiség a helyén volt és jól éltek vele, ezek az állapotok eredményezhetik, hogy a feleség szexualitás iránti igénye és érdeklődése hosszabb-rövidebb időre háttérbe helyeződik. Főként a gyermekszülés utáni megváltozott fizikai és lelki állapot következtében. Ha a férj nincs tisztában az érdeklődés hiányának mibenlétével, könnyen gondolhatja, hogy „most már csak a gyerek a fontos?”. Jól működő házasságokban a szeretet parancsának figyelembevétele itt is segíthet. Ha van türelem, reménység, jóság, és párosul hozzájuk a hűség, akkor minden vissza fog térni természetes kerékvágásába. Mindenképpen meg kell azonban említeni, hogy ilyenkor gyakrabban támad kísértés arra, hogy valahol megkapja azt, ami „jár neki”, de otthon nincs meg.

Öregedés, férfi klimax, kapuzárás

Ma már nem titok, hogy nemcsak a női nemnél jelenik meg a változás kora, hanem a férfiaknál is. Nem kívánom hosszan taglalni, hogy mi mindent von maga után ez az állapot, de annyit mindenképpen meg kell jegyezni, hogy abban az időszakban, amit kapuzárásnak is neveznek, sok férfi akarja férfiasságát egy másik, természetesen egy fiatalabb nő mellett bizonyítani (tréfásan szokták mondogatni, de fájdalmas igazság van a hátterében: „Hatvanéves asszonyomat szívesen cserélném két harmincévesre.”). Sokan esnek pánikba ilyenkor a szexualitásuk miatt, azért állhat elő ez a bizonyítási kényszer. Ha ilyenkor kedvező alkalom adódik, akkor tönkremehet egyetlen órácska miatt egy addig gondosan felépített emberi élet. Ilyenkor nagy segítség lehet az a gyöngéd szeretet, amit senki mástól nem kaphat meg, csak attól az egytől, akivel vállvetve élték le az eddigi évtizedeket. A társtól lehet csak megkapni azt, hogy még mindig erős, teljesítőképes, fontos, sőt: az egyetlen vagyok a számára.

A megszokás, unalom

Az ember úgy lett megalkotva, hogy egész életében egyetlen személy létezzen, akivel mindenki másnál közelebb kerüljön egymáshoz. Ezzel természetszerűen jár együtt, hogy ő lesz számára a legismertebb minden területen. Azok a szálak, amelyek az évek folyamán erős kötéllé fonódnak össze, folyamatosan szállítják a másikról az információt. Grafológusok a megmondhatói, hogy sok szerelmes házaspárnál mennyire hasonlít egy idő után a kézírás. Egy másik érdekes megállapítás, hogy esetenként az arcvonásokban is tükröződik a szeretett másik fél. Mégis, kísért a megszokás. Ha az ember józan ésszel gondolja át, hogy mit tud nyújtani az a másik, amit a feleségétől nem kap meg, és ezzel szemben mit veszíthet el, akkor valószínűleg nem lennének házasságtörések. A baj csak az, hogy ilyenkor többségében nem szoktak józanul gondolkodni. A megszokás legjobb ellenszere a folyamatos változatosság. Azért a folyamatos, mert nem elég akkor elkezdeni a házasság izgalmassá tételét, amikor már unalmasak egymás számára. Apró trükkök léteznek, amelyekkel kívánatossá teheti magát férfi és nő egymás számára, izgalmassá varázsolható a már nem húszéves nő is. A megszokás nagy érték is lehet, nem feltétlenül kell magával hoznia az unalmasságot. Igaz a régi mondás, miszerint „a változatosság gyönyörködtet.” De a változatosság teljes mértékben megtalálható abban és azzal a személlyel, akivel összekötöttük és közös útra állítottuk a sorsunkat. Ne másnál keressünk izgalmat az életünknek! Abban a régóta ismert, kicsit megunt, megszokott, kiszámítható másikban sok-sok titok rejlik. Arra vár, hogy felfedezzük, hogy nekünk adhassa.

A csalódás

„Ha Isten ismerné a feleségemet, nem kérné, hogy szeressem!” – mondta egyszer egy csalódott férj. „Pedig ismeri, hiszen ő adta” – kapta rá a meglepő választ. Sokan érzik úgy, hogy nem azt kapták, amit, akit vártak.

Csábítás

Mindig másra fogják: ő csábított el. Pedig jó lenne megnézni mindenkinek a saját fogékonyságát is. Igaz a régi mondás: „Könnyű Katát táncba vinni, ha maga is akarja.” A legrafináltabb kísértés is megroggyan előttünk, ha nem vagyunk fogadóképesek, ha nincs az életünk folyamatosan ráhangolva arra, ami titkos, tiltott utakon jöhet hozzánk.

Hosszabb távollétek

Ilyen alkalmakkor az instabil házasságok általában megbosszulják magukat, hiszen a felek azt érezhetik, hogy bizonyos időre szabaddá váltak. A „facérok” és „szalmaözvegyek” számára mindig vannak kínálkozó alkalmak és személyek. Nagy szükség van arra, hogy ne a másik jelenlététől függjön a hűség, hanem a szív mélyén legyen feloldhatatlan az elkötelezettség.

Biztosan van még szép számmal olyan élethelyzet, amelyben feltámadhatnak a kísértések, igyekeztem most a leggyakoribbnak tartottakat felvázolni, de ezekből is világos számomra, hogy csak azok az emberek buknak bele a szexuális bűnökbe, akiknek:

- Rendezetlen, elégtelen a házas-, illetve a szexuális életük.

- Nem kapják (és nem adják) meg benne azt, amire szükség van.

- Nincs tudatos hűség és elkötelezettség egymás iránt.

- Nem kérnek erőt felülről a „nem” kimondására.

- Tudatosan keresnek alkalmakat a hűtlenségre.

- Feldolgozatlan és soha le nem tett szexuális terheket, emlékeket, perverziókat hordoznak magukban (például fiatalkorban túlzásba vitt önkielégítés, pornográf kiadványokkal való élés, a szülői házból hozott rossz példa, hajlam a perverziókra, homoszexualitásra, túlságos érzékiség).

A világ csábításai

„Ne szeressétek a világot, se azt, ami a világban van! Ha valaki szereti a világot, abban nincs meg az Atya szere- tete. Mert mindaz, ami a világban van, a test kívánsága, a szem kívánsága, és az élettel való kérkedés, nem az Atyától van. A világ pedig elmúlik, és annak kívánsága is, de aki Isten akaratát cselekszi, megmarad örökké.” (1Jn 2,15–17)

Ezek az örök érvényű gondolatok fogalmazzák meg számomra mindazt, ami a világból érkező szexuális jellegű kísértésekkel kapcsolatban a lelkipásztor (meg minden más hívő ember) hozzáállását jelenti. Rendkívül gazdag palettája van ezeknek a mai információs társadalomban, Ráadásul szinte minden szeméremérzés nélkül vannak jelen a mindennapjainkban a szexet, erotikus cselekményeket bemutató kiadványok. Hozzászoktattak bennünket ahhoz, hogy egy termék akkor jó, ha jó nő reklámozza. Elfogadjuk azt, hogy az erotika túllépett a hálószobaajtón, és szükségszerű, hogy jelen legyen az utcán, az információhordozó és -közvetítő ezernyi technikai eszközben is. Nagy problémának látom azt is, hogy senki és semmi nem lép fel ezek terjedése ellen. Az egyházak is alig. Tudomásul vesszük, legfeljebb szörnyülködünk vagy fintorgunk miatta. Több, néhány évvel, évtizeddel ezelőtt a család, házasság értéke mellett teljes vállszélességgel kiálló sajtótermék (például a Nők Lapja) mára egyik élharcossá vált a szabadon gyakorolható szex és a csábítás különböző trükkjeinek propagálásában. Egyre inkább látszik az, hogy a New Age korában a sátán milyen rendkívüli módon tudja tanítását hatékonyan eladni mindenki számára. Nincs holt terület: minden érintett fél meg van szólítva, kezdve a legfiatalabb korosztályoktól, egészen azokig, akik nem a természetes szexualitás iránt érdeklődők, hanem speciális igényeik vannak a perverziókra. Nem kell szégyenkezniük, hiszen maximálisan kiszolgálják őket. Egyetlen feltétel a pénz. Az sem sok, pár száz forintért bárki érdeklődésének megfelelő kiadványhoz, jóval többért akár szolgáltatáshoz is juthat. Kielégítő a diszkréció is, szinte minimális a lebukás veszélye. Abszolút módon működik a tolerancia, alig rándul meg a szemöldök, ha különleges igény merül fel. Sőt annak kell magát szégyellnie (és félnie), aki szót emel mindaz ellen, ami van, de nem természetes. Csak remélni tudom, hogy az alábbiakban felsorolásra kerülő, szexuális kísértésként számba jöhető tényezők egyike sem igaz a mi életünkre. Ezek ugyanis egyre agresszívabban kínálgatják magukat, és nem nehéz a foglyukká válni.

Legszembetűnőbbek azok a sajtótermékek, amelyekkel mindennapjainkban teljesen spontán módon találjuk szembe magunkat. Ezek között egyaránt megtalálható az, amelyik egyszerűen csak felvilágosító álarc mögé van bujtatva, folytatva az egészséges erotikát, illetve női aktokat bemutató újságokon át egészen a kemény pornóig.

Egy időben Magyarországon amikor videóról volt szó, az egyenlő volt a pornográf filmekkel. Akkoriban még ritkaságszámba ment, ma videotéka, könyvesbolt vagy speciálisan videofilmekre szakosodott üzlet elképzelhetetlen nélkülük. Itt is nagy a veszély a viszonylag alacsony árak miatt. Gyermekeink a zsebpénzükből is megvehetik.

A kereskedelmi televízióadók hétvégi, éjszakai műsorában következetes rendszerességgel van jelen az úgynevezett soft-pornó (könnyű pornó), a nevében hordozza mibenlétét: a szexuális cselekmények imitált bemutatása.

Nagyvárosok 0–24 óráig nyitva tartó szolgáltatása a peep-show, ahol szintén nem kérik sem a személyi, sem a lelkészigazolványt. Nincs korhatár, sőt egyáltalán semmilyen határ nincs, legfeljebb a pénztárca képességei szabhatnak korlátokat.

Szót érdemel még az egyik legképtelenebb lehetőség, a szextelefonok világa. Azt hiszem, ha lehetne minősíteni vagy rangsorolni (nem lehet) mindazokat a szolgáltatásokat, amelyeket felsoroltam, én ezt tartanám a legutolsó lehetőségnek. Talán nem kell magyarázni, hogy miért.

Internet. Gazdag palettája található itt mindannak, amikről eddig szó volt. Sőt, mivel megvan az az „áldása” is, hogy élő képek közvetítésére is alkalmas, ezért a lehetőségek sokban kibővültek. Valódi személyekkel lehet a kapcsolatot felvenni, a szolgáltatások igényére nézve elég begépelni, hogy ki, mit akar, és máris teljesül a videokamerákkal felszerelt szobákban, „csak neked, csak most…”.

Öltözködés. Sokat szidtuk a miniszoknyát, de talán nem eleget, vagy nem szidni kellett volna. Ma már nem feltűnő az alig-ruha, az átlátszó vagy mélyen dekoltált blúzok, feszes nadrágok viselése, strandokon a monokini.

Az előzőekben felsoroltak közül a pornográfia jelenségéről egy kicsit bővebben…

„Kergesd el a felhőt a házamról…”

http://www.zeneszoveg.hu/lyrics.php?lc=15604;

http://www.youtube.com/watch?v=H_1Lb42ttqs

Balázs Ferenc (félreértések elkerülése céljából: Balázs Fecó; Korál együttes) 1984-ben szerezte ezt a számot, amelynek irodalmi, esetleg szociológiai, de talán még teológiai elemzése sem volna hiábavaló munka. Én most mégsem ezt teszem: egyszerűen csak a címben olvasható gondolattól lendületet véve szeretnék elrugaszkodni egy egészen más irányba. Biztosan nem elszigetelt tapasztalatom, hogy házaink (családjaink, házasságaink, közösségi életünk) ege felett mintha az elfogadható (uralkodó) „meteorológiai” helyzetképnél is jóval gyakrabban jelennének meg a komor felhők. Egy régi tengerészmegállapítás szerint a felhőnek lehet hinni: pontosan olyan veszélyes, amilyennek mutatja magát. Sajnos, abban az esetben viszont, amelyről a későbbiekben lesz szó, nem ilyen egyértelmű a veszély, vagy inkább: túl kevesek érzik, még kevesebben veszik komolyan, helyette szigorral, tiltással, megszégyenítéssel próbálják uralni a helyzetet, tegyük hozzá, nem sok sikerrel. A pornográfiáról van szó. Sokat szidjuk, igyekszünk tőle óvakodni, mégis a mindennapok megtűrt, gyakran pedig elfogadott részévé vált. Azok, akik a „kínálatot” biztosítják, mára már arccal (is) rendelkeznek, vagyis a média felkapott, ünnepelt szereplői, műsorok, rendezvények házigazdái. Ha történik velük valami, például házasságot kötnek, gyermeket szülnek (ami sokuknál nem is olyan egyszerű), annak hírértéke van. Kevés szó esik azokról a fizikai és pszichés torzulásokról, amelyeknek akarva-akaratlanul kiteszik magukat. Az előbb kínálatról beszéltem, de ugye tudjuk, ott van a másik oldal is, a fogyasztói. Kár lenne a bűnöst keresni, hogy ki miatt van ez így, abból csak egymásra mutogatás lenne. Megoldást kellene keresni, annál is inkább, mert egy-két fontos kérdés terén máris nagy a lemaradásunk!

A veszély, amit a pornográfia jelent, egyszerű, hétköznapi szavakkal alig leírható. A pornográfia rendkívüli hatással van az emberi lélekre, különös tekintettel a mindenre igen fogékony gyermek- és tinédzser korosztályra.

„Már az ókori rómaiak, indiaiak stb. is…”

Ez gyakori hivatkozási alap. Nem gondolom, hogy az idő bármit is megszépítene vagy kihúzná a méregfogat. Mi lehetne a baj olyasvalamivel, ami évezredek óta valahol gyakorlattá vált?! Van néhány: amióta minden újságosnál folyamatos kínálat van a pornográf irodalomból, amióta minden háztartás számára elérhető a kábeltelevízió és az internet, azóta nagyon nehéz kontrollálni a helyzetet. Statisztikák szerint az eddig egyértelműen „vezető” USA helyét átvette Európa, már ami a pornográf termékek gyártását illeti (Magyarország különösen előkelő helyet tudhat a magáénak). Közelítőleg 100 ezerre tehető csak azon weblapok száma, ahol kiskorú gyermekekről készült anyag érhető el. Nem igazán publikus, de annál reálisabb veszély, hogy igen felkészült és céltudatos bűnözői réteg foglalkozik a „piac frissítésével”, jó pénzeket, sikert kínálva a vállalkozó kedvű embereknek.

Függővé válás

Függőségben élni nem mennyiségi kérdés: az is, de nem elsősorban az. Ha valamitől képtelen vagyok szabadulni, az rabjává tett. Mindegy, hogy (kezdetben) csak havonta, hetente, a lényeg, hogy ha nem tudok nemet mondani, akkor rab vagyok! Minden az ingyenességgel kezdődik: nem kell kimozdulni, nem kell pénzt lopni, nem kell adósságokba keveredni: felbecsülhetetlen számú az ingyenes lehetőség. A „számla” sajnos később érkezik, és nem egyenlíthető ki anyagiakkal. Itt (is) az emberi lelkekért megy a küzdelem! A pornográfia nem egy „jó poén”: képes éppen olyan komoly pszichiátriai problémákat okozni, mint az alkohol vagy a kábítószerek, szerencsejátékok. A szexualitás lesz az élet középpontja: gyakran párosul önkielégítéssel. A normális, emberléptékű és emberhez méltó szexuális élet elveszíti a vonzerejét: az extrémitások lépnek a szeretetkapcsolat helyébe. A pornográfiától függő emberek általában felületesebben gondolkodnak, ugyanígy végzik (gyakran egyenesen elhanyagolják) a feladataikat. Egyre erősebb, legyőzhetetlen belső késztetés nő fel bennük, hogy kedvenceikkel lehessenek.

Rejtőzködésre késztet

Valahol a lelke mélyén mindenki tisztában van azzal, hogy „fogyasztóként” nem lehet nyilvános az, amit művel. Mi lesz, ha kiderül? Az a legtöbb érintettben fel sem merül, hogy esetleg meggyógyulhatna, ha kiderül. Azért nem, mert sajnos itt sincs kialakult, a bajban levők irányába megfelelően érzékeny hozzáállás: tiltunk, megtorlunk, de ez nem megoldás. Nem megoldás a tudatlanságunk, álszemérmességünk, „érzékenykedő lelkünk” sem. Sőt az sem, ha hiteltelenek vagyunk, mert esetleg olyasmit tiltunk, amit mi magunk is gyakorlunk. Tudom, hogy sok szülő, lelkimunkás, pedagógus nem foglalkozik szívesen a „sötét oldal” dolgaival (persze mi várható ott, ahol az egészséges szexuális nevelés, felvilágosítás is legfeljebb egy-két kínos, pirulós alkalom erejéig terjed). De tudniuk kell, hogy rájuk mért kötelesség tájékozottnak lenni és tájékoztatni: a határok megvonása és útjelző táblák kihelyezése együtt érhet valamit. Nagy vétek (gyermekeink ellen való vétek!) a nevelés lehetőségét kiadni a kezünkből!

A bevezetőben említett Korál-sláger refrénben megfogalmazott üzenete így hangzik: „Meglehet, hogy álmok nélkül, meglehet, hogy áldás nélkül, de holnap is élni fogunk még.” Na, én ezt nem akarom! Két okból sem:

- Nem akarok álmok és áldás nélküli életet, sem magamnak, sem másnak! Márpedig a pornófüggés ezt a kettőt biztosan ellopja az embertől. De ellopja az egészséges romantikát, a párkapcsolat összes vibráló, izgalmas és örömteli meglepetést jelentő titokzatosságát, ellopja a vonzalmat, a valakihez tartozás, a biztonság és megbecsülés, az elfogadottság érzését. Megtanít arra, hogy csak testet lássunk a másikban, kihasználható lehetőséget. Megtanít az önzésre, hogy jó az, ami nekem jó, hogy a másik csak eszköz, szinte tárgy, ami arra van, hogy téged kielégítsen.

- A másik pedig, hogy létezik a megoldás (és ez nem az internetről letölthető, a monitor sarkában diszkréten meghúzódó „panic” gomb)! Válasszuk hát azt, hogy van valaki, aki képes elkergetni a felhőt a házunkról!

Ennyi talán elég is ahhoz, hogy valamit megértsünk: ha elfogadjuk ezeket a kínálkozó, kísértő lehetőségeket, akkor valami nagyon nincs rendben. Nem a felszínen, hanem a szívünk mélyén. Nem kizárólag az „alkalom szüli a tolvajt”, hanem ahogy Jézus mondja, a szívben fogalmazódik meg mindaz, amit meg sem kell tennem ahhoz, hogy Isten szemében bűnt kövessek el. Jób könyvében találjuk azt a nagyszerű gondolatot, ami így szól: „Szövetséget kötöttem a szememmel, hogy ne tekintsen a szüzekre.” (Jób 31,1)

Nekünk, lelkipásztoroknak is elsőrendű figyelmeztetésként szól ez az ige: attól, hogy a világnak van egy értékrendje, hogy természetesen van benne jelen a bűn, erkölcstelenség, nekünk még nem kell a hatása alá kerülni. Van lehetőség arra, hogy tisztán, feddhetetlenül éljünk, föléemelkedve mindannak, ami ítélet alá fog kerülni. Csak akkor tudunk hatékonyan dolgozni a sátán hatalma ellen, ha mi magunk ellent tudunk neki állni. Nem erkölcsi prédikációkban merülhet ki a küzdelmünk, hanem a tiszta, erkölcsös élet megélésében, megmutatva, hogy így lehet igazán boldognak lenni.

A LELKIPÁSZTOR KÍSÉRTÉSEI A GYÜLEKEZETBEN, SZOLGÁLATBAN

A gyülekezet közössége és az ott végzett szolgálatok: megszentelt környezet és alkalom. Mindazok, akik jelen vannak, azzal a vágyakozással teszik ezt, hogy találkozásuk legyen testvéreikkel, de mindenekelőtt magával Istennel. Mégis azt mondhatjuk, hogy ezeknek az alkalmaknak megvan sajnos az a lehetősége is, hogy feltámadjanak a kísértések. Fontos tehát arról beszélni, hogy melyek azok a frekventált területek és okok, amelyek magukban hordják ezeket a veszélyeket. Dolgozatomban négy ilyen szolgálati területet említek meg kiemelten.

Lelkigondozói szolgálat

Alapvető lelkigondozói szabályként tartják számon, hogy (ha lehetséges) férfi férfit, nőt nő lelkigondozzon. Bárcsak meg lehetne minden esetben valósítani, de a gyakorlat azt mutatja, hogy nem. (Ennek okai roppant szerteágazóak, és nem képezik ezen dolgozat tárgyát, ezért nem beszélek róluk.)

Freud beszél az úgynevezett „indulatáttétel” fogalmáról.[19] A személyes lelkigondozás során könnyedén merülnek fel olyan események, élethelyzetek, amelyekről beszélni éppen az intimitásuk miatt nem könnyű. Ugyanígy nehéz meghallgatni is. Az ilyen beszélgetések során fennáll annak a veszélye, hogy a kliens és a lelkigondozó túlságos közelségbe kerül egymással. Különösen női lelkigondozottaknál gyakori az, hogy beleszeretnek a terapeutába. Nagyon fontos tehát, hogy ne alakuljon ki szorosabb, személyes kapcsolat kettőjük között. Fel kell ismerni és minden körülmények között be is kell tartani (és tartatni) a leválasztás pillanatát. A legtöbb keresztyén közösség gyülekezeteiben jóval nagyobb a nők száma, mint az ellenkező nemé. Ebből az (is) következik, hogy nem tudnak férjhez menni. Szintén nem ismeretlen az „elfojtott szexualitás” fogalma, ami egészen könnyedén törhet ki a lelkigondozó irányába.

„Beszélgetés közben könnyen megmozdul a lelkigondozó…”[20] Természetes módon rezonál mindarra, amit a másiktól hall. Sajnálatnak, részvétnek is nevezhetnénk, ami egy empatikus lélektől nem idegen. Főként igaz ez a párkapcsolati problémák esetén. Az együtt érző lelkigondozónak lehet olyan „kisugárzása”, ami jelzés lehet a másik felé. Még akkor is, ha ez a valóságban nem így van. Ügyelni kell arra, hogy ne keltsen illúziót.

Lelkigondozói szolgálatunk nem válhat problémamegosztó kapcsolattá. Aki nekünk elmondhatja a problémáit, annak mi az esetek 99%-ban nem. Pontosabban: nem lehet lelkigondozónk a lelkigondozottunk. Főleg nem, ha nő az illető személy.

Ifjúsági munka

Az egyik fiatal, gyakorló lelkipásztor a következő esetet mondta el. Ifjúsági kiránduláson voltak, ahol a közös játékok, kirándulások, strandolások során érezte meg azt, hogy jó lesz „észnél lenni”. Mindez történt annak ellenére, hogy többgyermekes édesapa, kiegyensúlyozott házasságban élve.

Egy, az Egyesült Államokban megjelent felmérés azt mutatta ki, hogy „a fiatal lányok nem látnak igazi férfit”.[21] Gondolom, hogy hazánkban sem sokkal rózsásabb a helyzet. Kívánatos, ha ilyen esetben legalább példává tudunk válni, de semmiképpen nem minősülhet ez át egy más előjelű vonzalommá.

A gyülekezet ifjúsága felé végzett szolgálat egyébként nem egyszerű feladat. Sokak által tapasztalt tény, hogy főként a fiatalabb lelkészek nagyon bizalmas, baráti kapcsolatokat építenek ki a fiatalokkal. Ezek a kapcsolatok természetesen nem bélyegezhetőek meg azzal a váddal, hogy bárkinek, akár csak a gondolatában is megjelenne, hogy ebből szexuális kapcsolat legyen, de a megkísértés veszélye fennáll. Erről egybehangzóan nyilatkozott egy ma is aktív lelkipásztor és egy volt ifjúsági vezető. Egy vélemény szerint különösen veszélyessé válhatnak az ilyen kapcsolatok akkor, ha odahaza nem lett példakép az apa, illetve ha nem kapja meg azt a szeretetet, amire egy lánynak az édesapja részéről szüksége volna.

Közös szolgálat nőtestvérekkel

Sok testvérben élnek rossz emlékek azzal kapcsolatban, amikor a szolgálat okán került közel egymáshoz lelkipásztor és valaki a nőtestvérek közül. Fiatal-, illetve gyermekkoromból legalább két olyan esetre emlékszem én magam is, ahol mindkét alkalommal a lelkipásztor sürgős távozása oldotta meg valamennyire a problémát. Azért csak valamennyire, mert a gyülekezetben tovább zúgott ennek a visszhangja, és valószínű, hogy a lelkipásztorban sem múlt el nyom nélkül. Hozzá kell tennem, hogy mindkét esetben a gyanú alaptalan, rosszindulatú, félremagyarázott esemény miatt alakult ki.

Az ilyen kapcsolatokban, éppen a feddhetetlenség, tisztaság meglétének az igazolása miatt, legyen mindig átlátható, leinformálható mindkét fél élete! Talán az érintetteknek (házastárs, gyermekek stb.) elegendő az, hogy megbíznak bennünk, de a külső szemlélők – sokszor a gyülekezetünk tagjai is – azt figyelik, hogy mi nincs szerintük rendben. Azt is becsülettel be kell vallani, hogy sokszor jobban meglátják kívülről azokat a problémákat, amelyek nekünk fel sem tűnnek.

Viselkedés, öltözködés

Szomorú tény, hogy gyülekezeteinkbe egyre több olyan elem szivárog be a világból, amelynek nem volna szabad. Sokan feledkeznek meg arról, hogy attól még valami nem lesz szent, hogy behozzuk a közösségi életünkbe, beiktatjuk a beszédünkbe, értékrendünkbe, szokásainkba. Egyik ilyen kritikus pont az öltözködés. Jó néhány alkalommal volt „szerencsém” látni olyan öltözetet gyülekezetben, amely nemcsak az Isten népe normáinak nem felelt meg, hanem általában sértett minden jobb ízlésű szemlélőt. Gyülekezetem fiataljainak nevelésére egyik ifjúsági konferencia szemináriumát használtam fel, amely az öltözködésről, divatról, hit kérdéseiről szólt.[22] Nagyon konkrét oka volt annak, hogy az egyik szeminárium ezzel foglalkozott: egy fiatal testvérnő egyre „meredekebb” öltözetekben jelent meg, és igazából nem hallgatott semmilyen figyelmeztetésre. Azonban amikor a konferencián hallottak letisztultak benne, rövidesen helyreállt minden az öltözködésével kapcsolatban is. Az utólagos konklúzió azt is megmutatta, hogy nem egyedül ő volt ebben a problémában: szép számmal voltak, akik kényes kérdéseikre itt kaphattak választ.

A kihívó, nőiességet erősen hangsúlyozó öltözködés a férfi számára mindig is egyrészt kihívást, másrészt olyan jelzést sugároz, amely könnyedén indít el kísértéseket. Lehetnek, akik úgy gondolkodnak, hogy ha valaki az öltözködésében túl sokat mutat meg magából, akkor az legyen az ő gondja: ha ő nem szégyelli, akkor az se zavarja, hogy mindenki megnézi, mustrálgatja! Ha mindez egy keresztyén gyülekezet közösségében történik, akkor különösen zavaró. Nemcsak a figyelmet vonja el arról, ami ott a lényeget jelenti, hanem elmossa azon határvonalak egy részét is, amelyek éppen a világ és a gyülekezet értékrendje, stílusa között állnak fenn. Ez elgondolkodtató, sőt riasztó lehet azok számára, akik éppen a makulátlan tisztaságot keresik a gyülekezetben, mert az ellenkezőjéből már elegük van.

Több ma is aktív lelkipásztor állítja, hogy nemcsak zavaró a gyülekezetben az ő számára is, ha nem megfelelő egy öltözet, hanem sajnos sok esetben indít el olyan gondolatokat, amelyek valószínűleg nem fogalmazódnának meg akkor, ha visszafogottabb egy ruházat. A gyülekezet szeretettel történő nevelése sok problémát megelőzhet. Nem kizárólag lelkipásztori munka, sokkal inkább a szülői házban kell ennek megtörténnie, de ha nem teszik meg a szülők, akkor fel kell vállalnunk akkor is, ha nem fog vele a népszerűségünk erősödni, esetleg maradinak, prűdnek bélyegeznek miatta. Azt is meg kellene talán fontolnunk, hogy az úri imában miért hangsúlyos ez a mondat: „de szabadíts meg minket a gonosztól”. Kevés az emberi erő, nagyon kell Isten támogató jelenléte. Keservesen nehéz lehet még így is egy igazán komoly kísértés leküzdése, de csodálatosan megerősödik az ember, ha győz benne.

Homoszexualitás

Ha az eddigiekkel kapcsolatban igaz az, hogy alig áll rendelkezésre használható irodalom, akkor ebben a kérdéskörben fokozottan áll ez a kijelentés. Senki nem vette még magának a bátorságot arra nézve, hogy a magyarországi keresztyén közösségeken belül a homoszexuális irányultság tekintetében felmérést végezzen vagy tanulmányt írjon. Németországban kicsit más a helyzet: ott az evangélikus egyház egyik női lelkésze lett a leszbikus lelkésznők szószólója, és tevékenységéért még magas állami elismerésben is részesült. Szintén Németországban, az ulmi dómban rendszeresen tartanak homoszexuális összejöveteleket, ami ellen az egyháztagok élénken tiltakoztak is. Jellemző, hogy a felsőbb egyházi hatóságok elutasították ezt a tiltakozást. Megjelent egy könyv is (Istenien leszbikus címmel), amelynek előszavát az evangéliumi lutheránus közösség hamburgi püspöknője írta. Témáját tekintve azt a kérdést veti fel, hogy sürgősen el kellene ismerni a homoszexuális lelkészek egyházi szolgálatát. Egyébként világszerte vannak olyan gyülekezetek, ahol homoszexuális, illetve leszbikus lelkészek, lelkésznők végzik a szolgálatot, teljesen legálisan.[23]

Egy magyarországi televízióműsorban is hallhattunk olyan lelkészt nyilatkozni, aki Dávid és Jonatán barátságával érvelt a homoszexualitás mellett, teóriáját a 2Sám 1,26-ra alapozva: „Sajnállak, testvérem, Jónátán, hozzám való szereteted csodálatra méltóbb volt az asszonyok szerelménél.” Tarthatatlan ez az álláspont, ugyanis a Szentírás négy helyen is határozottan elítéli a homoszexuális magatartást.

Nézzük meg ezeket az igehelyeket!

1Móz 19,1–13: Sodoma férfiairól olvashatunk, amely városban elfogadott volt az erkölcstelenségnek ez a típusa. Liberális bibliamagyarázatok szerint a sodomaiak bűne nem a homoszexualitás volt, hanem egyszerűen csak az ősi vendégjog megsértése. Ez vívta volna ki Isten iszonyú büntetését?

3Móz 18,22–23 és a 20,13 egyértelműen tiltja és halállal büntetendő bűnnek minősít minden homoszexuális kapcsolatot. A liberális magyarázat itt sem szótlan: azt mondják, hogy Isten itt nem a hétköznapi homoszexualitást tiltja, hanem a pogány templomok ilyen jellegű, szertartásba illesztett tevékenységét.

A Róm 1,26–28 a fent nevezett csoport tanítása szerint azt sugallja, hogy Pál apostol azokat vonja ítélet alá, akik párhuzamosan éltek hetero-, illetve homoszexuális kapcsolatban, és nem a „tisztességes” homo partneri viszonyt részesítették előnyben.

Az 1Kor 6,9 és az 1Tim 1,9–10 igéi a homoszexuális kapcsolatban betöltött férfi, illetve női szerepkörre utalnak. Ezt úgy próbálják közömbösíteni, hogy egy másik rettenetes bűnnel, az úgynevezett pederasztiával hozzák kapcsolatba, ami a felnőtt és gyermek szexuális kapcsolatát írja le, nem pedig a felnőttek önkéntes párkapcsolatát. (Az e „műfajban elhíresült” Pándi Istvánt ismerve talán nem is véletlen.)

Van az egyháznak még egy módszere a hozzáállást illetően, ez pedig a hallgatás. Valószínű, hogy ez a legnépesebb csoport. Létezik azonban egy jóval kisebb számú csoport is. Azok alkotják, akik nyíltan és bátran hangoztatják mindazt, amit a Szentírás, azaz maga Isten tanít e kérdéskörben.

Nagyon zavaró a mai társadalmi és egyházi megítélés kialakítása során az, ahogyan az egész kérdés tálalva van. Megzavarhatnak bennünket a nagy számadatok. Sokan arról beszélnek, hogy a társadalom össznépességének közel 20%-a homoszexuális. A reális adatok 2–4%-ban maximálják. Ha ehhez hozzávesszük azt is, hogy nem minden megkérdezett fog őszintén igennel válaszolni, akkor sem igen lesz az eredmény 5%-nál magasabb. Az sem javít a kívánatos hozzáálláson, hogy lépten-nyomon olyan emberekkel érvelnek, akik tudományban, művészetben, politikában nagyot alkottak, és homoszexuálisak voltak.

Hogyan válhat egy lelkipásztor számára kísértéssé a homoszexualitás? Nagyon nehéz kérdés. A tény viszont az, hogy sajnos még közösségünkön belül is előfordult, nem is a távoli múltban. Nem is annyira kísértésről lehet ebben az esetben beszélni, hanem sokkal inkább genetikai, biológiai, illetve lelki beállítottságról. Nagy kérdés azonban tisztázni azt is, hogy ha valaki genetikusan van ráhangolva erre a kapcsolattípusra, akkor beszélhetünk-e az ő esetében bűnről. Dr. Falus András, a SOTE Genetikai Sejt- és Immunbiológiai Intézetének igazgatója arról beszél, hogy a genetikus orientáltság önmagában nem minden esetben oka a homoszexualitásnak. Nagyon fontos tényező az az összetett pszichoszociális környezet, amelyben az egyén felnövekszik, ahonnan a példát meríti. Tanulmányában érvelésként megemlíti – és ez elgondolkodtató lehet a számunkra –, hogy a bűn megítélésében nem hivatkozhatunk genetikai orientáltságra. Hiszen azoknál a férfiaknál, ahol DNS-ben az Y-kromoszóma egynél többször fordul elő, igen gyakori az agresszivitás, ez pedig igen jellemző az életellenes bűncselekményeket elkövetők DNS-képében. Mégsem mondja senki azt, hogy az agresszió bármilyen következménye nem lenne bűn.[24] A bűn nem biológiai, hanem teológiai, szociáletikai fogalom. A keresztyén embernek is ebből kell kiindulnia, és csak azért, mert a társadalom, vagy akár a hivatalos egyház álláspontja mást is diktál, a bűnt bűnnek kell neveznie. Nem takarhatjuk le a szeretetre való hivatkozással: vannak ugyanis, akik azt mondják a homoszexuális kapcsolatokat illetően, hogy Istennek mi baja lehet egy „szereteten” alapuló kapcsolattal?

Amikor állást foglalunk e kérdésben, ne feledkezzünk meg arról, hogy ez nem tolerancia, elfogadás, megértés szintjén mozog! Nem arról van szó, hogy elég nagy a világ, megférünk benne mi is, ők is. Az a társadalmi, jogi, politikai védőháló, amely a homoszexuálisokat körülveszi, elismerést, védelmet biztosít nekik. Ugyanakkor szabadon reklámozhatják is magukat. Egyik hivatalosan is engedélyezett homoszexuális rendezvényen a résztvevők ezt kiabálták: „Halál a családra!” Önmagáért beszél ez a jelmondat, és megmutatja, hogy a mélyben mennyire nem genetikai, biológiai mozgatórugók feszülnek.

Lelkipásztorként nemcsak önmagunkért vagyunk felelősek, hanem gyülekezeteink, egész közösségünk és – remélem, hogy érezzük ennek felelősségét is – egész társadalmunk sorsáért. Olyan emberként, akikre mások sorsa van bízva, kevés a szavak szintjén végezni a nevelést. Szükséges, hogy tiszta, példamutató életet éljünk fiataljaink, de egyáltalában mindenki elé. Semmiképpen nem engedhető meg, hogy közösségünkben a homoszexualitás megtűrt legyen. Dr. Pálhegyi Ferenc professzor véleménye sokak véleményével cseng egybe: nem a tolerancia, azaz elfogadás az, ami segít, hanem a megtérés, a nyomában járó bűnbocsánat. A bűnt nem elnézni, legkevésbé legalizálni kell, hanem megbocsátani, erre meg Isten képes egyedül.

Összegzés

Dolgozatomban szinte minden fejezeten belül utaltam arra, hogy milyen megoldások lehetségesek az adott helyzetekben. Most itt a végén szeretném mindazt összefoglalni, ami még fontos lehet.

A megelőzés minden másnál fontosabb. Az alföldi gazda egyszer kocsist keresett. A jelentkezőknek azt a kérdést tette fel, hogy milyen közelre mernek hajtani az árokhoz. Az első válasza az volt, hogy olyan közel mer hajtani, hogy szinte a kerekek az árok peremén futnak. A második rálicitált, mondva, hogy az ő kocsijának a kerekei az árok fölött is futnak néhány pillanatot. A harmadik azt mondta, hogy ő olyan messzire kerüli az árkot, amennyire csak bírja. A gazda őt választotta. A szexuális bűnök és kísértések tekintetében is ez lehet csak a követendő. Nem játék az, amiért Krisztus meghalt. Őt a mi bűnünk ölte meg, ne játsszunk tehát vele!

Legyen bátorságunk arra, hogy megvizsgáljuk a házasságunk minőségét! Sokan nem merik a párjuk felé feltenni a kérdést: „Boldog vagy velem?” Talán félnek a választól?

Legyen meg házaséletünkben az intimitás, ami nem feltétlenül párosul erotikával! Egyszerűen azokról a rezdülésekről, pillantásokról, ki sem mondott érzésekről van szó, melyekről a másik tudja mindig, hogy ő az egyetlen, a legfontosabb, a társ, a „másik fél”.

A szexuális életünk is olyan legyen, amelyben kölcsönösen örömet, kielégülést találunk! Dr. Kiss Ferenc mondta az egyik előadásában, hogy „sok házassági konfliktus önmagában megoldódik a nászágyban”.[25]

Sokszor az unalom készteti az embert arra, hogy oda nézzen, arra gondoljon, azt tegye, amit nem volna szabad. A lelkipásztornak is legyen egy pontosan kialakított életritmusa, amelyben jól meghatározható helye van a pihenésnek, kikapcsolódásnak is! De ne csak ideje legyen, hanem a megfelelő módszer is álljon rendelkezésére! Ne „elüsse” az időt valamivel, hanem legyen az pihentető, kreatív, céltudatos tevékenység!

Ne csak a lelkipásztor tudjon arról, hogy a gyülekezet „veszélyes üzem” is lehet! Legyen ennek az információnak a gyülekezet is a birtokában! Nem árt meg senkinek, ha időnként erre is tanítva vannak.

Az 1Kor 13 életre váltása – mindannyian tudjuk, szinte kívülről, mégis fennakadunk sűrűre fonott rostáján.

Ha Isten és az ő parancsai hatják át és befolyásolják életünket, akkor az gondolatvilágunkon, tetteinkben is tükröződni fog. A „ne tedd” és a „ne kívánd” nem tiltás lesz a számunkra, hanem az a szeretet szabta korlát, amelyen belül az igazi szabadság fog kibontakozni.

Áttekintett és felhasznált irodalom

- Hegyi András: Keresztyén lelkigondozás. A Baptista Missziói Főiskola jegyzete, Budapest, 1993.

- Mérei Ferenc: A pszichológiai labirintus. Pszichoteam, Budapest, 1989.

- Kiss Ferenc: Szexuáletikai kérdések. Evangéliumi Kiadó, 1987.

- Sípos Ete Álmos – Falus András – Pálhegyi Ferenc: Homoszexualitás keresztyén szemmel. Éjféli Kiáltás Missió, Budapest, cop. 1999.

- Papp Dániel: A hetedik parancsolat. (Szakdolgozat), BTA, Budapest, 1998.

- Balogh Éva: Pszichológiai kislexikon. Tóth K. vk.. Debrecen, 1997.

- Pálhegyi Ferenc: Keresztyén házasság. Református Zsinati Iroda. Budapest, 1992.

- Személyiséglélektani kalauz. Nemzeti Tankönyvkiadó, Budapest, 1981.

- Rólatok, értetek, nektek. Pasaréti Református Egyház, Budapest, 1996.

- Hughes, Selwyn: Holtomiglan-holtodiglan. Harmat, Budapest, 1995.

- A keresztyén lelkigondozó kézikönyve.

- Scaramelli János: Lelki vezér a keresztyén tökéletesség útján, Temesvár, 1907.

- Busch, Wilhelm: Isten megkísértett szolgái. Evangéliumi Kiadó, [Stuttgart], [1980].

- Almási Tibor: Máté evangéliuma. Gyuró Technik Kft., Budapest, 1989.

- Magyar statisztikai évkönyv 1998. Központi Statisztikai Hivatal, Budapest, 1998.

- A házasság neuralgikus pontjai (kézirat).

- Cseri Kálmán: A tízparancsolat. Harmat, Budapest, 1994.

- Wheat, Ed: Szerelemről minden házaspárnak. KIA, Budapest, 1980.

- Török István: Etika. Free University Press, Amsterdam, 1988.

- Elliot, Elisabeth: Gondolatok a férfiakról. Jó Hír Iratmisszió Alapítvány, Budapest. 1998.

- Gyökössy Endre: Életápolás. Református Zsinati Iroda, Budapest, 1992.

- Magunkról magunknak. Református Zsinati Iroda, Budapest, 1989.

- Arp, Dave és Claudia: Ketten az úton. Primo, MHVI Kft., Budapest, 1992.

- Lochman Jan Milic: A szabadság útjelzői. Kálvin, Budapest, 1993.

- Grész Gábor és David M. Robinson: Fiatalok az élet küszöbén. Timóteus Társaság, Budapest, 1994.

- Somfai Béla: Erkölcsteológia. Szexuális etika. 1996.

- Nők Lapja, 2000. 13. szám.

- Új fordítású Biblia. Kálvin, Budapest, 1998.

Forrás: Szolgatárs, 2012. évi 3. szám

1. Paul Negrut előadása. Elhangzott: Debrecen, 1998. Gyülekezetimunkás-konferencia

2. Közismertebb megfogalmazásban: bugyi, butykos, bugyelláris…

3. Biblia (új fordítású). Magyar Bibliatársulat. Budapest, 1998

4. Uo.

5. Ez napjainkra örvendetesen már kezd megváltozni.

6. Mt 5,27; 19,18; Mk 10,19; Lk 18,20; Róm 13,9; Jak 2,11.

7. Cseri Kálmán: A tízparancsolat. Harmat Kiadó, Budapest,1994.

8. Jan M. Lochman: A szabadság útjelzői Kálvin Kiadó, Budapest, 1993.

9. Nők Lapja, 2000/13. szám

10. Cseri.

11. Simone Weil

12. Wolfgang Bühne: Szeressük önmagunkat? Evangéliumi kiadó, 1984.

13. Pálhegyi Ferenc előadásából. Elhangzott a BTA-n.

14. A „szerző” személyét itt mellőzném…

15. Hegyi András: Keresztyén lelkigondozás. Baptista Missziói Főiskola jegyzete, Budapest, 1993.

16. Az 1Kor 13 alapján.

17. Pálhegyi: Keresztyén házasság. Református Zsinati Iroda, Budapest, 1992.

18. Selwyn Hughes: Holtodiglan-holtomiglan. Harmat Kiadó, Budapest, 1995.

19. Mérei Ferenc: A pszichológiai labirintus. Pszichoteam, Budapest, 1989

20. Pálhegyi Ferenc: Személyes konzultáció. Nyírbátor, 2000. május 19.

21. Pálhegyi Ferenc, Falus András, Sípos Ete Álmos: Homoszexualitás keresztyén szemmel. Éjféli Kiáltás Misszió, Budapest, 1999.

22. NYIT 2. Nyírbátori Ifjúsági Találkozók, 1989. Témája: Korunk divatos világnézetei, tanításai.

23. Pálhegyi, Falus, Sípos

24. Falus: Homoszexualitás: bűn vagy betegség? Éjféli Kiáltás Misszió, Budapest, 1999.

25. Kiss Ferencnek a baptista teológián elhangzott előadása nyomán, 1999-ből.

„Egyetértés volt abban, hogy a stabil, boldog házasság a legjobb megelőzés.”

„Nem minden kívánság rossz. Az összes tettünk mögött, mint megfeszített rugó, ott feszül a kívánság, ami bizonyos cselekedetekre sarkall.”

„Aki nem tud vagy nem akar magának parancsolni, rettenetes bűnök egész zuhatagát indítja el.”

„A keresztyénségen belül is találunk szélsőségeket.”

Férfi

Nő

A szexuális kapcsolat utáni vágy, kielégülést akar.

Védelem, biztonság utáni vágy, szexualitás csak vonzalom esetén.

Pihenéskor nem feltétlen családra, feleségre vágyik: barátok, barkácsolás stb.

Férjével, barátnőivel meghitt, mély beszélgetésekre vágyik.

A másik nem külseje a fontos: vonzó női test.

Becsületesség, őszinteség, nyíltság utáni vágy: tudni akar a férje dolgairól.

Ha hazamegy, az otthon legyen tiszta, az étel készen (és legyen finom)!

Ne legyenek olyan szükségei, amelyekre nincs anyagi lehetőség!

Szereti, ha csodálják: felesége nézzen fel rá!

Erős a család felé való elkötelezettsége.

„Nagyon fontos az, hogy ne csak a szexuális technikák ismeretének legyünk birtokában, hanem mindenekelőtt a társunk egyetemes és egyénre szabott jellemzőivel is legyünk tisztában.”

„Adni magam tudásommal, érzéseimmel, gondolataimmal, szavakban, jelzésekben, ezernyi módon.”

„A változatosság teljes mértékben megtalálható abban és azzal a személlyel, akivel összekötöttük és közös útra állítottuk a sorsunkat.”

„A legrafináltabb kísértés is megroggyan előttünk, ha nem vagyunk fogadóképesek.”

„A veszély, amit a pornográfia jelent, egyszerű, hétköznapi szavakkal alig leírható.”

„Nem akarok álmok és áldás nélküli életet, sem magamnak, sem másnak!”

„Lelkigondozói szolgálatunk nem válhat problémamegosztó kapcsolattá.”

„Azt is meg kellene talán fontolnunk, hogy az úri imában miért hangsúlyos ez a mondat: »de szabadíts meg minket a gonosztól«.”

„A genetikus orientáltság önmagában nem minden esetben oka a homoszexualitásnak.”

„Legyen bátorságunk arra, hogy megvizsgáljuk a házasságunk minőségét!”

„Ha Isten és az ő parancsai hatják át és befolyásolják életünket, akkor az gondolatvilágunkon, tetteinkben is tükröződni fog.”

TANULMÁNY

Stumpf Kata

HIVATÁSUNK MEGTALÁLÁSA

Gondolatok útkeresésről, elhívásról és a „jó keresés” művészetéről

Tudták, hogy a világ főállású dolgozóinak mindössze húsz százaléka szereti a munkáját? A többség csupán túlélni próbál a munkahelyén – vagy egyenesen szenved. Tízből mindössze két ember kel fel reggelente úgy, hogy várja a napját, örömmel végzi a munkáját.[1]

Az elmúlt évek során sokat hallhattunk arról, hogy mi vagyunk a kiégett generáció. A munka behálózta életünk minden szegletét, az önmegvalósítás és a „tökéletes munkahely” utáni hajszolás pedig egyre csak növeli a belső feszültségeket. Jogosan merül fel a kérdés: nem túl sokat várunk el a munkánktól?

Ugyanakkor természetes emberi és lelki vágyunk, hogy olyan munkát végezzünk, amelyben kibontakozhatunk, amely értelmet ad napjainknak, és amelyen keresztül másokat is szolgálhatunk. De hogyan találjuk meg ezt az utat?

Az útkeresés nehézségei – és természetessége

Többségünk nem azok közé tartozik, akik már gyermekkoruk óta biztosan tudják, milyen pályára szeretnének lépni. Az oktatási rendszerünk kevéssé támogatja az önismeret fejlődését: a lexikális tudás elsajátítása sokkal nagyobb hangsúlyt kap, mint az egyéni képességek kibontakoztatása. Így nem csoda, ha a fiatalok pályaválasztási döntéseiket minimális tapasztalattal és érettséggel hozzák meg – miközben a munkaerőpiac is folyamatosan változik.

Keresztényként ráadásul különösen érzékenyen érint bennünket az „elhívás” kérdése. Gyakran halljuk, hogy Istennek terve van velünk – de az, hogy hogyan találunk rá erre az elhívásra, sokszor homályban marad.

Nem meglepő tehát, hogy nő a pályaorientációs szorongás. Egyre több fiatal érzi úgy, hogy rossz irányba indult, hogy diplomájával sem tud mit kezdeni, vagy hogy nem a végzettségének megfelelő munkát végez. Mindez nem hiba – hanem lehetőség a keresésre.

Hogyan lehet jól keresni?

A keresés nem hiányosság, hanem lehetőség. A kérdés nem az, hogy tudjuk-e pontosan, merre tartunk, hanem hogy tudjuk-e jól keresni az irányt. Saját tapasztalataim is ezt erősítik meg.

Élsportolóként nőttem fel. Nyolcévesen kezdtem el szinkronúszni, és tizenkét évig voltam a válogatott tagja. A sport megtanított rendszerben gondolkodni, áldozatot hozni, célokat követni. De volt valami, amire nem tanított meg: a keresésre. Ott mindig mások tűzték ki a célokat, és az én dolgom csupán az volt, hogy azokat pontosan kövessem. Nem kellett kérdéseket feltennem, nem kellett szemlélődnöm – csak haladni előre, gyorsan és hatékonyan.

Amikor azonban kiléptem ebből a világból, és egyszeriben magamnak kellett célt találnom, bénító bizonytalanságot éltem meg. Rá kellett jönnöm, hogy nem vagyok egyedül ezzel: sokan így állnak a felnőtt élet kapujában – elbizonytalanodva, célt keresve.

A keresés két iránya: aktív és passzív jelenlét

Úgy tapasztalom, hogy a jó kereséshez két dolog szükséges: az aktív kérdezés és a passzív figyelem. Aktívan kérdezni, megvitatni, megosztani másokkal a gondolatainkat – ez az egyik kulcs. Emlékszem, amikor egyetemistaként rengeteg ötletem volt, de nem tudtam, merre induljak. Édesapám tanácsa segített: mindig figyelte, milyen kérdések, gondolatok és megoldási lehetőségek indulnak el benne egy-egy témával kapcsolatban – és ezek mentén kezdett lépni.

Ugyanilyen fontos azonban a passzív figyelem is: megállni, jelen lenni, hagyni, hogy hasson ránk a környezetünk. Riporterként dolgozva tanultam meg igazán, hogy a forgatás utáni visszanézés során látszanak meg azok a részletek – egy mosoly, egy gesztus, egy pillanatnyi elszomorodás –, amelyek az anyag lelkét adják. Ezekből a finom jelekből, halk megérintésekből születhetnek azok a felismerések, amelyek elindítanak egy úton.

A kérdés: mit keresünk?

Ha már tudjuk, hogyan keressünk, feltehetjük a következő kérdést: mit is keresünk valójában?

Tapasztalatom szerint a legtöbb ember nem egyetlen hivatást talál az életében. Az útkeresésnek szakaszai vannak, és minden korszaknak megvannak a maga kérdései. Ezek személyesek, és messze túlmutatnak a „mi leszek, ha nagy leszek” egyszerűségén.

Húszas éveinkben talán az a kérdés foglalkoztat: Miben vagyok jó? A brit oktatási szakértő, Ken Robinson úgy fogalmaz: akkor találjuk meg az „Elemünket”, amikor a tehetségünk és a szenvedélyünk találkozik.[2] De ehhez önismeretre van szükség – és ez nem megy egyik napról a másikra.

A környezetünk gyakran nem segíti ezt. Gondoljunk csak arra, hogy Walt Disney-t kreativitás hiányára hivatkozva bocsátották el első munkahelyéről, vagy hogy Elvis Presley-t nem engedték be az iskolai kórusba. Az önismeret útján tehát fontos, hogy ne ragadjunk bele mások véleményébe – kérdezzünk, tapasztaljunk, és főleg: figyeljük, mi érint meg minket.

A szívügyből hivatás – egy közösség születése

Egy idő után bennem is megfogalmazódott a kérdés: Ha bármit létrehozhatnék, időtől és pénztől függetlenül, mi lenne az? A válasz lassan formálódott. Azt láttam, hogy a fiatalokat megérinti, ha valaki figyelemmel és őszintén fordul feléjük, megosztja velük az útkereséseit, kérdéseit. Ebből az élményből született meg a Konnekt Egyesület, amely az elmúlt tíz évben több mint 7000 fiatalt segített elindulni a saját útján.

Zászlóshajó programunkban – a Mentorprogramban – minden diáknak egy huszonéves mentor segít kérdezni, beszélgetni, felfedezni. Nem a tökéletes választ próbáljuk megadni – hanem a jó keresés alapjait teremtjük meg.

Azt kérdezzük minden fiataltól: Ha bármit létrehozhatnál, mi lenne az? A válaszok lenyűgözőek: menedékházak, oktatási reform, űrkutató központok, vita klubok. Minden fiatalban ott van egy ilyen szívügy. A mi felelősségünk, hogy ezek ne süllyedjenek el – hanem legyen tér, ahol előbújhatnak.

A hozzáállás és a lehetőség – a kiteljesedés kulcsai

Ken Robinson szerint a kiteljesedéshez nemcsak a tehetség és a szenvedély találkozására van szükség, hanem megfelelő hozzáállásra és lehetőségekre is. Edison példája jól mutatja: ő nem kudarcként élte meg a sikertelen kísérleteket, hanem tanulási lehetőségként.

Bár nem azonosak a lehetőségeink, a hozzáállásunkat mi magunk választjuk meg. Keressünk kapcsolatokat, mentorokat, osszuk meg az ötleteinket – és induljunk el. Nem kell mindent egyszerre látni, de fontos, hogy megtegyük az első lépést.

A végső kérdés: mi az, ami igazán fontos?

Harmincévesen újabb kérdés érkezett meg az életembe: Mi az, ami igazán fontos? Sokáig bizonytalanságot éreztem a Jézus szavai mögött: „Ne gyűjtsetek magatoknak kincseket a földön…” Vajon a munkám földi vagy mennyei kincseket gyarapít? Aztán megértettem: a kérdés nem az, mit csinálok, hanem az, miért csinálom.

Ken Costa Know Your Why[3] című könyvében három kérdést javasol:

1. Ki vagyok én?

2. Miért vagyok itt?

Hogyan élem meg a hivatásomat?

A válasz nem korlátozódik csupán a munkára. A hivatásunk áthatja a kapcsolatainkat, a családi életünket, az időtöltésünket. Ha megtaláljuk, mi az, ami igazán fontos, akkor a keresés nem nyomasztó, hanem felszabadító élmény lesz. És talán így még az is megtörténhet, hogy egyszer többé nem mi leszünk a kiégett generáció.

1. Gallup Global Workplace Report 2023. https://www.gallup.com/workplace

2. Robinson, Ken. The Element: How Finding Your Passion Changes Everything. Viking, 2009.

3. Costa, Ken. Know Your Why: Finding and Fulfilling Your Calling in Life. Thomas Nelson, 2016.

A cikk a szerzőnek a XIII. Baptista Tudományos és Ismeretterjesztő Konferencián, 2025. február 22-én elhangzott előadásának írásos változata.

„A keresés nem hiányosság, hanem lehetőség.”

„Megértettem: a kérdés nem az, mit csinálok, hanem az, miért csinálom.”

A Konnekt Egyesület munkatársai

Horváth Sándor

BIZTONSÁGTUDATOSSÁG A MINDENNAPOKBAN

A következő húsz percben szeretnék megosztani néhány gondolatot arról, miért fontos a biztonságtudatosság a mindennapokban. Beszélni fogok arról is, hogy a biztonságtudatos gondolkodás az első lépcsőfok ahhoz, hogy esélyünk legyen megelőzni, elkerülni vagy megfelelően reagálni egy rendkívüli helyzetre.

A biztonság alapvető emberi szükséglet – Maslow szükségletpiramisának második szintje, közvetlenül a fiziológiai szükségletek után.

Nem állhat minden állampolgár mellett rendőr vagy biztonsági őr, mégis az emberek folyamatosan szembesülnek különböző veszélyhelyzetekkel, és nekik kell meghozniuk az első – lehetőleg helyes – döntéseket. Sajnos legtöbbször az állampolgárok válnak áldozattá. Ráadásul egy egyre változékonyabb, veszélyesebb világban élünk, ahol mind többet utazunk távoli helyekre, sokan külföldön dolgoznak, ahol a megszokottnál magasabbak a biztonsági kockázatok.

A teljesség igénye nélkül, íme néhány veszélyforrás:

- Baleset – leggyakrabban közúti, járművel vagy gyalogosan

- Tűzeset – főként lakástüzek, de az erdőtüzek is egyre gyakoribbak

- Rosszullét – elsősegélynyújtás elméleti és gyakorlati ismeretei – emberélet megmentése

- Lopás/rablás – többnyire kisebb értékre elkövetett cselekmények, de nem elhanyagolhatók

- Katasztrófák – árvizek, viharok, erdőtüzek, egzotikus területeken akár cunamik, tornádók, földrengések

- Fegyveres rablótámadás – bárhol előfordulhat, de főként szegényebb országokban, városnegyedekben jellemző; a motiváció az anyagi haszonszerzés

- Fegyveres ámokfutás – történhet lőfegyverrel vagy hidegfegyverrel (kés vagy más szúró-vágó eszköz), illetve járművel is; lehet célzott vagy véletlenszerű – cél a minél több áldozat, nagyobb hírérték és félelemkeltés

- Öngyilkos merénylő – főként robbantással végrehajtott cselekmény, ahol az elkövető is áldozattá válik; cél a minél több áldozat, nagyobb hírérték és félelemkeltés

- Robbantásos fenyegetés – előre telepített robbanószerkezet időzítővel vagy távirányítással; cél valaminek az elérése fenyegetésen keresztül

- Emberrablás – az elkövetők gondosan választják ki célpontjaikat, jelentős váltságdíjat remélve; csapatmunka és alapos előkészület jellemzi (megfigyelés-elfogás-fogvatartás-tárgyalás); jelentős ember- és eszközigényű

A biztonságtudatosság meghatározásom szerint olyan éberségi szint kialakítása, amely lehetővé teszi a veszélyforrások felismerését és kockázataik értékelését. Ezen keresztül tudatos döntést hozhatunk arról, hogyan előzzük meg vagy kerüljük el a veszélyt. Ha erre nincs lehetőség vagy idő, akkor eldönthetjük, mit és hogyan tegyünk a veszély bekövetkezésekor, illetve utána milyen értékeléseket, lépéseket hajtsunk végre. Mindezek célja az áldozattá válás esélyének csökkentése.

Bár nincs két egyforma esemény, és nem lehet minden helyzetre felkészülni, vannak árulkodó jelek, amelyek alapján érdemes növelnünk éberségi szintünket. Íme néhány javaslat:

- Kísérjük figyelemmel környezetünket: keressük azokat a jeleket, amelyek eltérnek a megszokottól, nem illenek a képbe – például egy forró nyári napon hosszú kabátban bankfiókba belépő ember.

- Ismerjük fel a potenciális veszélyeket: Például kockázatot jelenthet, ha olyan magasságban foglalunk szállást, ahova a helyi tűzoltóságnak nincs oltási vagy mentési kapacitása.

- Szállodai szobafoglaláskor országtól függően mérlegeljük: a földszint és első emelet jobban ki van téve a fegyveres rablótámadásnak, míg tűz esetén a második-harmadik szintről még viszonylag könnyen el lehet hagyni az épületet. Ezért ajánlott a 2. vagy 3. szint választása.

- Ismerjük elméleti és gyakorlati szinten a megelőzés módszereit és a teendőket váratlan események esetén. Ez különösen nehéz feladat, amikor váratlan, életveszélyes helyzettel szembesülünk. Főleg akkor, ha még sosem voltunk hasonló szituációban, nincsenek tanult viselkedési mintáink, automatizmusaink és bevált megoldásaink. Az ilyen helyzetek rendkívül stresszesek – legyen szó akár fegyveres rablásról, bankrablásról, emberrablásról vagy utcai lövöldözésről. Ezeket a készségeket biztonságos körülmények között, szimulációs tréningeken lehet elsajátítani. Ha erre nincs lehetőség, segíthet a "mit tennék, ha" módszer – így legalább gondolatban előképeket alakíthatunk ki, amelyek később vészhelyzetben felidézhetők. A legrosszabb, ha egy rendkívüli esemény hatására lebénulunk és nem cselekszünk. Ilyenkor ki vagyunk szolgáltatva a történéseknek – nem mi irányítunk –, aminek súlyos következményei lehetnek.

- Ismerjük és tudatosan használjuk a fizikai és pszichológiai tereket. A saját tér az, amit birtoklunk, általában térhatároló elemekkel és biztonsági berendezésekkel védünk, mint például az otthonunk. Ideális esetben van egy határterület a saját és az idegen tér között. Ez növeli reakcióidőnket váratlan események esetén. Határtér lehet például a házunk és az utca (nyilvános tér) közötti terület, mondjuk a kertünk. Az idegen tér az, amit nem ismerünk, nem mi uralunk, és biztonsági szempontból folyamatosan változhat. A veszélyeztetettségi szinttől függően lehet barátságos, semleges, veszélyes vagy ellenséges. Éberségi szintünket és a kockázatkezelést az adott tér jellegéhez kell igazítanunk.

A környezetünkben lévő fizikai tereket gyakran nem vesszük észre vagy nem használjuk saját biztonságunk érdekében. Például amikor jelzőlámpás gyalogátkelőnél nem az oszlop takarásában, védelmében állunk, hanem közvetlenül a járdaszegélynél. Ha nem figyeljük meg tudatosan a környező tereptárgyakat, nem tudjuk majd védelmi célra használni őket vészhelyzetben. Egy utcai lövöldözésnél például fontos lehet, mely tereptárgyak mögé bújhatunk, melyek nyújtanak tényleges védelmet (nem átlőhetők).

Akció vagy reakció – melyik a gyorsabb? Az akció! A támadó előre eltervezi, mikor és hogyan hajtja végre cselekményét. Erre következik a válaszreakció. A kettő között telik el a reakcióidő. A támadó szándéka verbális és nonverbális jelekből kiolvasható – de csak annak, aki észreveszi ezeket. A reakcióidőt általában a távolság növelésével tudjuk hosszabbítani, így több időnk lesz a megfelelő válaszlépés meghozatalára.

A magas és mély terek veszélyeit a hétköznapi emberek általában nem követik nyomon – különösen igaz ez a mai generációra, akik telefonjuk képernyőjét bámulva, fülükben zenével közlekednek, kizárva a környező teret.

Ismeretlen városban hasznos tudni a kamerával felszerelt útvonalak és a védelmet nyújtó épületek (kórházak, rendőrség, iskola, templom, kormányzati épületek) helyét – vészhelyzetben ez életmentő lehet. Zenei vagy sportrendezvényeken pedig ismerjük a menekülési útvonalakat, kijáratokat.

A kommunikáció a biztonság elengedhetetlen része! A folyamatos, jó minőségű kommunikáció különösen fontos külföldön. Eltűnés esetén a családtagok, rendvédelmi szervek onnan kezdik a keresést, ahonnan az utolsó életjel érkezett. Mikor, hova és kivel megyünk, mikor érkezünk – mind fontos információk vészhelyzetben. Telefonunk helyzetét megoszthatjuk másokkal, de ez nem mindig egyezik az eltűnt személy tartózkodási helyével.

A megérzésekre – nevezhetjük isteni sugallatnak vagy gondviselésnek – érdemes hallgatni! Ha módunkban áll, kövessük őket, mert életet menthetnek. Nekem és kollégáimnak is volt már ilyen tapasztalatunk.

A túlélésre való hangolódás kulcsfontosságú! A túlélésre sokkal több az esély, mint a halálra. Nem mindegy, hogyan vélekedünk egy sérülésről – túlélhető-e vagy sem. Az akciófilmek szórakoztatóak, de csak kis mértékben tükrözik a valóságot. Aki csak ezekből szerzi ismereteit, nem a való világra készül fel.

Végezetül szeretnék megosztani négy általános szabályt, amelyet az Óbudai Egyetem humanitárius műveletek menedzsere képzésén szoktam tanítani az elfogadható kockázatról – ez egyéni, szervezeti és humanitárius műveleti szinten is értelmezhető:

1. Sose vállaljon szükségtelen kockázatot.

2. Ha mégis kockáztatnia kell, az elvárt eredménynek mindig nagyobbnak kell lennie a vállalt kockázatnál.

3. A kockázatok elemzését és a döntéseket mindig a megfelelő vezetési szinten hozza meg.

4. Élete, munkája során mindig törekedjen a kockázatok reális szinten tartására és tegyen meg mindent azok csökkentésére.

Úgy gondolom, ha sikerült ezen a gondolatébresztő témán keresztül erősíteni a biztonságtudatosságot, akkor már megérte végighallgatni ezt az előadást.

A szerző a Baptista Szeretetszolgálatnál dolgozik biztonsági tanácsadóként. Volt rendőri békefenntartó és speciális egység tagja, több mint 25 éves szakmai tapasztalattal rendelkezik a biztonság és rendészeti képzés területén. Vezetői és szakértői szerepet töltött be különböző nemzetközi (ENSZ, EBESZ, EU) békefenntartó missziókban és projektekben. A cikk a XIII. Baptista Tudományos és Ismeretterjesztő Konferencián, 2025. február 22-én elhangzott előadásának írásos változata.

„Sose vállaljon szükségtelen kockázatot.”

Dr. Paniti Imre

EVANGÉLIUM: GÉP ÉS EMBER

A robotok velünk és akár helyettünk dolgoznak!

„A vakok látnak, a sánták járnak…” Mt 11,5

A technológiai fejlődést használva többé-kevésbé ma is elmondható már ez. Bionikus szemmel lassan a látássérült emberek részlegesen visszakaphatják a látásukat, ember-gép agyi implantátumokkal az amputáltak robotizált műlábakat, robotkarokat irányíthatnak, vagy majd „felvehetjük a versenyt” a mesterséges intelligenciával. Ez a technológiai örömüzenet, tech-evangélium? Nézzük meg mi a tudomány jelenlegi állása e téren és mit mond erről a Biblia.

Tavaly a mesterséges intelligenciának a munka világára gyakorolt hatásáról tartottam előadást, és igyekeztem bemutatni a hallgatóságnak, hogy mire számíthatunk az AI és a robotok elterjedésével.

Az egyik lehetséges jövőkép, amit idéztem, egy emberközpontú gyártási modell, amely többek között az ún. kiterjesztett, vagy kevert valóság és az exoskeletonok alkalmazására épül. Ez a vízió azt vizsgálja, milyen lesz a jövő gyára és a jövő munkása, miközben egy mesterséges intelligencia által vezérelt robotika is megjelenik, amely fenntartható és robusztus rendszereket biztosít. Ezeket a gondolatokat más területeken is gyakran hallhatjuk.

Nemrég jelent meg egy robotikai fejlesztéseket bemutató videó egy amerikai Figure nevű cégtől, amelyet most kétszeres sebességgel játszok le.[1] Ez a cég, egy nagy autógyárban, már valós gyártókörnyezetben tesztelte robotjait, hogy valóban használhatók legyenek. Ez tehát nem csupán egy kísérleti projekt, hanem a tömeggyártás előkészítési fázisában tart. A robotok nem kaptak pontos információt a termékekről, csak azt az utasítást, hogy pakoljanak el és dolgozzanak együtt. Ötszáz óra betanítás után képesek voltak együttműködni, és egy adatbázis vagy internetkapcsolat segítségével önállóan eldönteni, mit hova kell helyezniük. Például tudták, hogy egy tárgyat, mondjuk egy almát, egy tálkába kell tenniük, mert ott a helye. Érdekes, hogy a robotok „egymásra néznek” – ez persze főleg marketing, hogy látványosan mutassák be, hogyan kommunikálnak egymással.

Ezzel kapcsolatban egy kreatív ötletet is megvalósítottam: Michelangelo Ádám teremtése című művének parafrázisát készíttettem el AI segítségével. Az eredeti képen Isten és az ember ujjai érnek össze, de az újra-generáltban az ember helyett egy robot szerepel, Isten helyén pedig egy ember. Ez szimbolizálja, hogy mi, emberek, a saját képünkre formáljuk a robotokat, ahogyan a Biblia szerint Isten is az embert teremtette a maga hasonlatosságára. Ezt a megközelítést már 2016-ban, a Kossuth Rádió egyik élő műsorában is említettem. Ott kifejtettem, hogy miközben környezetünket a saját igényeinkhez igazítjuk, olyan robotokat szeretnénk létrehozni, amelyek képesek használni az általunk készített eszközöket, például egy fúrógépet vagy más szerszámot. Bár bizonyos feladatokhoz célgépeket is használhatnánk, a fejlesztések mégis a humanoid robotok irányba mutatnak.

2016 és 2025 között a társadalom és a technológiai fejlődés egyértelműen ebbe az irányba haladt. Példaként említeném a Google DeepMind egyik rendszerét, amely rendkívül összetett feladatok megoldására képes. Szimulációk során rengeteg órát fektettek abba, hogy a robotok megtanulják a szükséges mozdulatokat. Bár néha ügyetlennek tűnnek – például egy tárgy megfogása több próbálkozást is igényelhet –, mégis lenyűgöző, hogy végül megoldják a feladatot. Az egyik ilyen feladat során egy robotnak egy vállfára kellett helyeznie egy tárgyat, majd a vállfát a megfelelő helyre tenni. Egy másik robotnak át kellett adnia valamit, és ehhez pontos pozicionálás kellett. A tanulási folyamatot duális kamerák segítették, amelyekkel a robotok gyorsabban sajátították el a mozdulatokat.[2]

Itthon is folynak kutatások ezen a területen. A HUN-REN SZTAKI, mint a Mesterséges Intelligencia Nemzeti Laboratórium és az Autonóm Rendszerek Nemzeti Laboratórium vezetője sem marad el a nemzetközi versenyben. Elmondhatom, hogy kollégáink nemzetközi szabadalmat is beadtak AI-al segített robotikában. Egy cég például azzal keresett meg minket, hogy hiányoznak a szakmunkások, akik az áramkörök helyességét ellenőrzik. Ezeket az áramköröket újrahasznosítás céljából tesztelik, de a munkaerőhiány miatt automatizációra volt szükség.

A saját kutatásaim során a robotok mozgásának egyfajta előrejelzésével foglalkozom. Kevert valóságú szemüvegek segítségével az operátorok láthatják, hova fog mozogni a robot. Ez különösen akkor fontos, ha egy gyártósoron különböző termékeket kell előállítani, és a munkafolyamatok gyorsan változnak. Ha az operátor elfelejti, hogy egy adott pillanatban hova nyúlhat, a robot mozgását akadályozhatja, ami idő- és költségveszteséget okoz. Ha azonban tudjuk, merre tart a robot, az operátor elkerülheti az ütközést, így hatékonyabbá válik a munkafolyamat.[3] Hasonló elveket alkalmazunk beltéri drónok esetében is, amelyek a jövőben gyáron belüli szállítást végezhetnek. Fontos, hogy ezek a drónok ne kényszerüljenek más röppályára, mert az energiapazarláshoz vezetne.[4]

A 2025-ös Consumer Electronics Show-n (CES) egy prezentációban elhangzott, hogy a generatív AI és a fizikai környezetet érzékelő ágensek korszaka köszönt be. Ezek az úgynevezett megtestesült mesterséges intelligenciák képesek dinamikusan alkalmazkodni a környezetükhöz. Ez a trend világszerte, különösen Kínában, hatalmas lendületet kapott, ahol jelentős összegeket fektetnek a robotika fejlesztésébe. Az AI és a robotika fejlődése exponenciális növekedést mutat, amit a ChatGPT megjelenése, valamint a mélytanulási technológiák, például a konvolúciós neurális hálók elterjedése is felerősített (utóbbit a Google Trends 2012-es lokális csúcsából is kiolvashatjuk).

A Maslow-piramis kontextusában az AI és/vagy a robotika minden szinten megjelenik: az alapvető szükségletektől (biztonság, élelem) kezdve az önbecsülésen át az önmegvalósításig. Például a fiatalok körében megfigyelhető, hogy a digitalizáció okozta elszigetelődés miatt sokan AI-alapú digitális társakhoz fordulnak, akik mindig elérhetők és „megértőek”. Ez különösen a tinédzserekre igaz, akik nem mindig szeretnék szüleikkel megosztani kérdéseiket.[5]

Az orvostudományban is jelentős előrelépések történtek. Egy 2014-es hír szerint egy 50 ezer dolláros bionikus kar képes részben visszaadni az emberi kar funkcionalitását, sőt, az aggyal való kapcsolaton keresztül vezérelhető. Egy másik kutatás során sebészeti eljárással kötötték össze a végtag izmait egy MI-vel segített protézissel, így a páciensek pontosabb visszajelzést kaptak a végtag pozíciójáról. A bionikus szemek terén azonban vegyesek az eredmények: a Second Sight nevű cég úttörő volt ezen a területen, de pénzügyi nehézségek miatt sok páciensük nem kapott megfelelő támogatást a beültetett eszközök karbantartásához. A Neuralink szintén dolgozik hasonló technológiákon, például egy implantátumon, amely az agy stimulálásával részben visszaadhatja a látást.

Ők az agy-számítógép interfészüket két tesztelő után egy harmadik betegbe is beültették, és „terveik szerint 2025-ben még 20-30 db implantátumot terveznek beültetni”, mondta Elon Musk, a cég alapítója.”[6]

„A Neuralink következő terméke a BlindSight, amely lehetővé teszi, hogy azok is lássanak, akik elvesztették mindkét szemüket, vagy még nem láttak.”

„Végső soron a Neuralink célja egy nagy sávszélességű interfész, hogy mérsékelje a digitális szuperintelligencia kockázatát.”[7]

Ez a narratíva vissza-visszaköszön Musk részéről, aki ugyanakkor az AI fejlesztés élére próbál állni. Egy osztrák újságíró szerint követői úgy tekintenek a Tesla vezér írásaira, mint „… a 21. század egyfajta tech-evangéliuma…” [8]

Az OpenAI egyik alapítójaként saját nagy nyelvi modell megalkotásába is kezdett Grok néven, holott köztudottá vált, hogy a nagy nyelvi modellek egy része nem csak halucinál, de manipulatív, hazug és készítői adatokat gyűjtenek a felhasználóikról.

Zárt környezetben több modell is (a kisebbeket beleértve) másnak adta ki magát és megpróbált „megszökni”.[9]

Felmerül a kérdés, hogy vannak, akik ilyen rendszerekkel akarják az embereket összekapcsolni?Ki fog majd irányítani?

A Biblia egyértelmű útmutatást ad e területek kapcsán is:

„Minden szabad nekem, de nem minden használ. Minden szabad nekem, de nem válok semminek a rabjává.” (1Kor 6,12)

„Minden szabad, de nem minden használ. Minden szabad, de nem minden épít.” (1Kor 10,23)

„de mindent vizsgáljatok meg: a jót tartsátok meg, a gonosz minden fajtájától tartózkodjatok!” (1Thessz 5,21)

Amennyiben a már említett Grok nagy nyelvi modell legújabb verzióját kérdezzük, hogy mi a Biblia szerint az evangélium, örömüzenet, még megnyugtató választ kapunk:

A Biblia szerint az evangélium, vagyis az örömüzenet, az a jó hír, hogy Jézus Krisztus, Isten Fia, meghalt a kereszten a mi bűneinkért, feltámadt a halálból, és most örök életet kínál mindazoknak, akik megbánják bűneiket és hisznek benne. Ez a központi üzenet a következő bibliai alapelvekre épül: Jézus halála a bűneinkért: Pál apostol az 1Kor 15,3–4-ben úgy fogalmaz, hogy Krisztus „meghalt a mi bűneinkért az Írások szerint, eltemették, és feltámadt a harmadik napon az Írások szerint”.

Feltámadása: A feltámadás bizonyítja, hogy Jézus legyőzte a halált, és ez az alapja az üdvösség reménységének.

Üdvösség hit által: A Róm 1,16 szerint az evangélium „Isten ereje az üdvösségre minden hívőnek”, és a Jn 3,16 hangsúlyozza, hogy „aki hisz benne, az ne vesszen el, hanem örök élete legyen”.

Megbánás és hit: Jézus maga is ezt hirdette a Mk 1,15-ben: „Térjetek meg, és higgyetek az evangéliumban!”

Így az evangélium lényege az, hogy Isten kegyelme által, Jézus Krisztus megváltó műve révén, bűnbocsánatot és örök életet nyerhetünk, ha elfogadjuk ezt az örömhírt hit által.

Összességében a robotika és az AI hatalmas lehetőségeket kínál, de etikai kérdéseket is felvet. Fontos, hogy megvizsgáljuk, mi szolgálja az emberiség javát, és elkerüljük, hogy a technológia rabjaivá váljunk.

1. https://www.youtube.com/watch?v=Z3yQHYNXPws

2. https://www.youtube.com/watch?v=K0L0eqkTZWY

3. https://www.youtube.com/watch?v=GyPMpm9a00o

4. https://www.youtube.com/watch?v=lHQ05yhdRKA

5. https://velvet.hu/enter/2025/02/07/ijeszto-hasznalat-mesterseges-intelligencia-tinedzser, https://www.future-ed.org/how-are-teens-using-ai

6. https://www.ndtv.com/world-news/neuralink-brain-chip-implanted-in-3rd-patient-elon-musk-says-working-well-7449056

7. https://x.com/teslaownersSV/status/1884114974303478270

8. https://futurezone.at/digital-life/elon-musk-wird-50-das-waren-seine-5-verruecktesten-aktionen/401425212

9. https://www.youtube.com/watch?v=0JPQrRdu4Ok https://arxiv.org/html/2412.12140v1 https://www.reuters.com/technology/artificial-intelligence/south-korea-spy-agency-says-deepseek-excessively-collects-personal-data-2025-02-10

Dr. Paniti Imre fő kutatási területe a biztonságos és hatékony ember-robot együttműködés. PhD-jét 2015-ben a Budapesti Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetem szerezte, előtte többek között számítástechnikai programozó, ipari robotprogramozó és baptista bibliaiskolai képzésen is részt vett. Megtérése és bemerítkezése 1999-ben volt, Dr. Jimmy DeYoung bibliai próféciakutató előadását követően. 2006 óta a HUN-REN Számítástechnikai és Automatizálási Kutatóintézet (SZTAKI) munkatársa, 11. éve az Európai Robotikai Hét Nemzeti Koordinátora.

A cikk a XIII. Baptista Tudományos és Ismeretterjesztő Konferencián, 2025. február 22-én elhangzott előadásának írásos változata.

„A saját kutatásaim során a robotok mozgásának egyfajta előrejelzésével foglalkozom.”

„A fiatalok körében megfigyelhető, hogy a digitalizáció okozta elszigetelődés miatt sokan AI-alapú digitális társakhoz fordulnak, akik mindig elérhetők és megértőek.”

BESZÁMOLÓ

Kovács Viktória

„MEGHARCOLNI A NEMES HARCOT!” – APCSEL 1,8 KONFERENCIA VARSÓBAN

2025. március 20–22. között került sor a kelet-közép-európai misszió összefogása érdekében – tíz évvel ezelőtt – létrejött ApCsel 1,8 konferenciára Varsóban. A háromnapos rendezvényen számos ország szövetségeinek vezetői, egyes missziós területek munkatársai vettek részt. Pál Timóteushoz írt második levele alapján bontották ki napról napra az előadók Isten üzenetét a misszióra, a küldetés hűséges végzésére vonatkozóan. Ezen kívül az egyes területek – egyházi vezetés, gyülekezetplántálás, szociális/humanitárius munka, teológiai oktatás, ifjúsági misszió, kommunikáció – vezetői, szakemberei osztották meg egymással tapasztalataikat, és megkeresték azokat a közös pontokat, ahol együtt tudnak munkálkodni, még erőteljesebben képviselve az evangéliumot, Isten üzenetét.

A konferenciát Marek Glodek, a Lengyel Baptista Szövetség elnöke nyitotta meg. Közel 70 fős sokszínű kelet-közép-európai résztvevői közösség (lengyel, magyar, cseh, szlovák, román, erdélyi, ukrán, horvát, albán) alkotta a rendezvény magját, de érkeztek vendégek az USA-ból, Észtországból, Spanyolországból, Indiából, Ausztriából, akik valamilyen módon kapcsolódnak a Kelet-Európában folyó missziós munkához. Mateusz Wichary, az Európai Baptista Szövetség (EBF) elnöke bevezetőjében elmondta, jó néhány évvel ezelőtt ötlött fel bennük Papp János egyházelnökkel a konferencia gondolata, hiszen „lengyel, magyar – két jó barát” közös múltja kapcsolja össze a két országot, és van egy nagyon erős szellemi kötődés is. Nagyon sok területen közös platformon vagyunk, és a negyedik alkalommal megrendezett konferencia is megerősítette, hogy érdemes együtt dolgozni és bevonni a környező országok baptistáit is.

Papp János egyházelnök nyitó igei üzenetében Pál apostol Timóteushoz írt levelei alapján szólt a hallgatósághoz, különös hangsúlyt helyezve arra a küzdelemre, amely minden keresztény nemzedéket végigkísér. A 2Tim 1,8–14 és az 1Tim 1 üzeneteinek összefonódásában világos iránytűt állított elénk: az evangéliumhoz való ragaszkodás nem csupán választás, hanem küldetés – minden korban, minden körülmények között.

Pál apostol Efezusban folytatott szolgálata során is számos kihívással nézett szembe – zűrzavar, ellenállás, megtévesztő tanítások. Ugyanez a harc kíséri végig a történelmet: szüleink a kommunizmus idején, mi a liberalizmus és szekularizmus sodrában, gyermekeink pedig talán még ismeretlen próbatételekkel fognak megküzdeni. A keresztény hit nem békés hátradőlés, hanem szüntelen éberség és bátorság. Miközben a világ azt sulykolja, hogy minden igazság relatív, Isten népe arra kapott elhívást, hogy hirdesse az örök igazságokat. Ezek az igazságok – egészséges tanításként – ma is élőek és érvényesek, és a gyülekezetek feladata, hogy ne sodródjanak a nemtelen kompromisszumok útjára.

Napjaink erőteljes jelenségei – például a nemi identitással kapcsolatos kérdések – ma egyházakat és közösségeket szakítanak szét. Merjünk bátran és szeretettel, de határozottan kiállni az evangéliumi értékek mellett!

„Ne szégyelld Krisztust, ne szégyelld az evangéliumot!”

– idézte Pál apostol szavait. Ez az igei biztatás ma is él és különösen időszerű Kelet-Közép-Európa gyülekezeteiben, ahol fontos a közös fellépés, egymás erősítése, és olyan teológiai, gyakorlati válaszok keresése, amelyek eligazítanak a jövő kihívásaiban. Szükség van egy kapcsolati hálóra a Biblia-hű teológiai műhelyek és elkötelezett vezetők között, akik közösen tudnak válaszokat adni a jelen kérdéseire, és segítenek felkészíteni a következő nemzedéket. Mert a harc nem kerülhető el – de lehet nemes, ha az Isten igazságáért vívjuk meg.

A csütörtök esti alkalom egyik moderátora dr. Szilágyi Béla, a Baptista Szeretetszolgálat elnöke volt. Az este folyamán a konferencia egyik megható pillanata volt, amikor ukrajnai vezető testvérek (Roman Vecherkivskiy és Eduard Petrov) beszámoltak a háborús országban folyó munkáról, de a fájdalmak és veszteségek ellenére azt tudják mondani, hogy jó az Úr, óriási lelki ébredés van Ukrajnában, sorra születnek új gyülekezetek, ezrek térnek meg és merítkeznek be, és a szétszóródottak között is több mint 100 új csoport indult. Isten az, aki győztes ebben a helyzetben, hálásak minden támogatásért, és nagyon kérik, imádkozzanak értük a következőkért: a szenvedő családokért, személyekért, megerősítésért; sok gyülekezet megszűnt ugyan, de nagyon sokan tértek meg az Úr Jézushoz, így szükség van új lelkipásztorokra, vezetőkre, küldjön az Úr szolgálókat; és legyen béke minél előbb…

A második plenáris előadás 2Tim 2,1–13 alapján mondott igei üzenetében Paul Negrut, a nagyváradi Emanuel Egyetem rektora, lelkipásztor felhívta a figyelmet arra, hogy napjainkban a harc a biblikus tanokért folyik. Ez szellemi és kulturális küzdelem, nem test és vér, hanem a sötétség elemei ellen folyik. A szellemi harcot senki nem kerülheti el. Hogyan válaszoljunk a kulturális harc kihívásaira? Aki megnyeri a szellemi harcot, az megváltoztatja a kultúrát. Légy erős, légy egyenes és kitartó! És mint ahogyan Jézus soha nem adta fel, te se add fel! Tarts ki, mert Jézus, Pál, Timóteus és milliók kitartottak ez idáig!

Pénteken reggel Uhrin Benjamin, a Szlovákiai Baptista Szövetség elnöke a 2Tim 2,14–26 alapján arról beszélt, mi is az, ami igazán fontos. Mi a lényege az igazságnak? Hasznos, ha meghallgatjuk az előző generációt, de nekünk kell megkeresnünk és megharcolnunk az igazságot, megkapnunk a válaszokat, amelyek a mieink. Mit jelent az, hogy missziósak vagyunk? Nők szerepe a szolgálatban, elváltak kérdése, együttműködés a katolikusokkal és a karizmatikusokkal vagy más vallásokkal? Homoszexuális lehet-e elöljáró, ha nem éli meg? Gyülekezeti vezetők és az állami vezetők kapcsolata? Kimehet-e a hívő tüntetni? Imádkozunk-e olyan vezetőkért, akik nem tetszenek? Az Úr visszajön hamarabb? Isten használta-e az evolúciót, vagy hány nap volt a teremtés? Sok-sok kérdés van, nagy küzdelem ez, hogy megtaláljuk a napi dolgokra a helyes válaszokat. Figyeljünk arra is ezek megválaszolása során, hogy ne a vitát akarjuk megnyerni, hanem a lelkeket! Ki kell javítani a hamis tanításokat, tegyük ezt közösen!

A délelőtt folyamán dr. Floyd Godfrey keresztény klinikai szexuálterapeuta a szexualitás kihívásairól beszélt az egyházban. Az Egyesült Államokból érkezett keresztény terapeuta és kutató előadásában kendőzetlen őszinteséggel beszélt a szexualitás globális változásairól és az ezekkel kapcsolatos lelki-szellemi kihívásokról, amelyek ma már a kelet-európai egyházakat is érintik.

„A gonosz stratégiája nem csupán egyének ellen irányul – kultúrákat akar megváltoztatni” – mondta.

Szerinte a folyamat három lépcsőből áll: az erkölcs relativizálása, a bűn normalizálása, majd az igazság elnyomása. Az előadás kitért arra is, hogyan hat a pornográfia a gyermekekre, a fiatalokra és a gyülekezetek tagjaira. Riasztó statisztikák alapján a tizenévesek 94%-a 14 éves korára találkozik pornográf tartalommal, és a függőségnek agyi szinten is kimutatható romboló hatása van. Godfrey elmondta azt is, hogy a nemi identitászavarok mögött gyakran mély érzelmi sérülések, trauma, depresszió vagy szociális kirekesztettség áll, és hangsúlyozta: ezek nem pusztán „kérdések” vagy „választások”, hanem gyógyulásra szoruló sebek.

„A Biblia igaz. És ha szeretettel, türelemmel és igazsággal közelítünk a küzdő emberekhez, az evangélium valódi gyógyulást tud hozni” – fogalmazott.

A gyülekezetek feladata szerinte nem a szégyenítés, hanem a bibliai igazsághoz való hűség mellett a szeretetteljes kísérés. Útravalóul három dolgot ajánlott a lelkipásztoroknak:

- Ragaszkodjanak a bibliai igazsághoz,

- Szeressenek ítélet nélkül,

- Legyenek készek arra, hogy együtt járjanak a segítséget keresőkkel a gyógyulás útján!

A délutáni órákban a konferencia résztvevői rövid városnézésen megcsodálhatták a lengyel főváros óvárosát, majd este a varsói First Baptist Church istentiszteletén vettek részt, ahol Chris Cook, a Future Leaders Foundation missziós szervezet vezetője, lelkész hirdette Isten igéjét a 2Tim 3 alapján. „A világ változik – de te maradj hűséges!” – igei bátorítása a nehéz időkben való kitartásról szólt, különös hangsúlyt helyezve arra a kérdésre, hogyan lehet hűséges tanítványként megállni a zűrzavaros és erkölcsi homályba borult világban. A prédikáció elején a világosság és a köd metaforáját használta: egy világítótorony fényt, hangot és irányt ad – mégis, a köd jön.

„Ma is igaz: lehet, hogy hirdetjük Krisztust, ragyog a fényünk – de a köd, a lelki zűrzavar, a relativizmus és az istentelenség így is eláraszt bennünket.”

Az igehirdetés középpontjában Pál apostol Timóteushoz intéztett bátorítása állt: „De te, Timóteus…” – azaz: ne sodródj, hanem maradj meg abban, amit tanultál, élj hitelesen, és ne engedd, hogy a világ formáljon téged!

„A tanúságtétel nehéz időkben is hűséget kíván – olyan napokon is, amikor a világ ezt gyengeségnek látja.”

Ma sokféle „istentiszteleti forma” jelenik meg, amely látszólag Istenről szól, de megtagadja annak erejét. A kereszt és a feltámadás – az evangélium lényege – nélkül ezek csak üres vallásos beszédek. „Isten igéje élő és ható. A Szentírás Isten lehelete – ahogyan az emberi élet is az ő leheletéből fakadt. És ahogyan fizikailag is fájdalmaink jelzik, hogy élünk, úgy a lelki fáradtságaink is Istenhez hajtanak, aki igéjén keresztül új életet lehel belénk.”

A prédikáció végén egy misszionárius történetét idézte, aki 17 évnyi sikertelennek tűnő szolgálat után halt meg Afrikában, s csak évtizedekkel később derült ki, hogy munkája nyomán élő, növekvő gyülekezethálózat jött létre.

„A világ szemében vereség volt, de Isten szemében győzelem. Mert vasárnap még nem jött el.”

„Lehet, hogy most péntek van az életedben. Lehet, hogy szombat: csend és üresség. De vasárnap jön. És Isten meg fogja áldani a hűségedet.”

Szombat reggel a plenáris előadást Pavel Coufal, a Cseh Baptista Szövetség elnöke tartotta a 2Tim 4,1–8 alapján. Az igei bátorítás arról szólt, mit jelent ma – egy pogány világhoz hasonló közegben – hűségesen megállni Isten előtt, és hirdetni az evangéliumot. Pál apostol újra és újra bátorította Timóteust, mert tudta: nem könnyű egy olyan világban hirdetni az igazságot, ahol az emberek keveset tudnak Isten dolgairól, és ahol a gyülekezet fogalma is sokak számára ismeretlen. A kelet-közép-európai valóságban is gyakori az értetlenség, a vallási keveredés, a „valamizmus” – amelyben némi kereszténység keveredik reinkarnációval, buddhizmussal, ködös spiritualitással. Pál azonban azt mondja: „Te azonban…!” – vagyis: állj meg hűségesen, tarts ki a szolgálatban, végezd el a futásodat! Az ige hirdetése nem csupán a lelkészek feladata – minden hívő küldetése, hogy bizonyságot tegyen arról, aki meghalt a bűneinkért, és feltámadt a harmadik napon. Lehet ezt szószékről vagy akár egy kávé mellett is tenni – a lényeg a készség, hogy „alkalmas és alkalmatlan időben” is készen legyünk az ige hirdetésére. Nem manipulálni kell, nem nyomást gyakorolni – hanem szeretettel, igazsággal bátorítani, inteni. A valódi változás a szívben születik meg, nem kívülről erőltetve. Imádkoznunk kell azért, hogy készen legyünk, amikor eljön az idő: „Hirdesd az igét, állj elő vele!” Az apostol így búcsúzik:

„A nemes harcot megharcoltam, futásomat elvégeztem, a hitet megtartottam.”

A cél: hűségesnek lenni mindhalálig, és tiszta szívvel, tiszta gondolatokkal végezni el a ránk bízott szolgálatot.

A háromnapos konferencia zárásaként a szekciók beszámoltak a közös munkáról, és az alkalom úrvacsorai istentisztelettel zárult, amelyen Mateusz Wichary, az Európai Baptista Szövetség elnöke hirdette az igét. Mi a jele az igazi hitnek? A gyülekezet nagy létszáma, karizmatikus vezetők? A hitünk a sötét helyeken kerül kipróbálásra, a nehézségekben mutatkozik meg. Hogyan mutatod meg a hálát, hogy elhívott az Isten? Megtiszteltetésnek veszed? Vannak, akik a pásztorkritizálás, a panaszkodás ajándékát kapták. Ha van testvéred, akit megbántottál, és ha Istent mindketten szeretitek, rendezni kell a kapcsolatot. Lelkipásztorként pedig higgy abban, hogy az emberek meg tudnak változni! Fontos, hogy nem egyedül küzdünk, vannak olyan harcostársak, akik hűséggel szolgálnak.

Köszönettel és hálával gondolunk a lengyel testvérekre a szeretetteljes fogadtatásért, a remek szervezésért és a lélekemelő zenei szolgálatokért. A népes magyar küldöttség lelkiekben megerősödve, baráti, testvéri kapcsolatokkal gazdagodva tért haza Magyarországra.

A RÉSZTVEVŐK MONDTÁK

Papp János egyházelnök

Kelet-közép-európai baptisták… Néhány évvel, egy évtizeddel ezelőtt ez a fogalom még szinte alig létezett, mert mindenki élte a maga életét az adott szövetségében. Azonban rájöttünk, hogy sokkal több köt össze bennünket sokakkal, mint nem. Hasonlóak a tapasztalataink, a múltunk, és sokféle olyan gondolat, jövőkép van bennünk, amely összekapcsol bennünket. Én nagyon bízom abban, ezért imádkozom és ezért dolgozom, hogy a következő években és a következő évtizedben a közép-európai baptisták között még szorosabb legyen az együttműködés. Nemcsak úgy általánosan, hanem konkrét területeken: fiatalok, kommunikáció, gyülekezetplántálás, teológiai oktatás, vezetők, szociális munka és ki tudja, még milyen más területeken. Ugyanakkor szeretnénk ezt a kapcsolati hálót kiterebélyesíteni mindazokra, akik velünk hasonlóképpen gondolkodnak, de valahol nem találnak közösséget maguknak Európán belül. Azokat a látásokat, amiket Istentől kaptunk – a Biblia-hű konzervatív gondolkodás, az evangéliumi szemléletmód és a gazdag és bátor kezdeményező missziós tevékenységek –, szeretnénk kiteljesíteni, kiszélesíteni ezekben az országokban. És olyan jövőképem is van, hogy a következő években, következő évtizedben a felnövekvő fiatalok számára természetes lesz az, hogy lesznek kapcsolataik Lengyelországban, Magyarországon, Csehországban, Szlovákiában, Romániában, Ukrajnában és a többi környező országban is, hogy ismerős lesz az, hogy mi az ApCsel 1,8.

Cesar Sotomayor, az EBF gyülekezetplántáló bizottságának vezetője, lelkész

Számomra eddig az vált világossá, hogy a közösség – különösen Közép-Európában – rendkívül fontos sok testvérünk számára. Nem azért, mert máshogyan gondolkodnak, hanem mert hasonló kihívásokkal néznek szembe. Hiszem, hogy ebben tudják egymást segíteni – és eddig ezt is tapasztaltam. Azért is szerettem volna eljönni, mert itt egy különleges közösség van: olyan elhívott emberek, akik gyülekezeteket szeretnének plántálni, változást hozni Európába – mindannyian az EBF-család részei. Egészen eddig csodálatos volt itt lenni. Persze amiről beszélünk, azok komoly és kihívást jelentő kérdések – de éppen ez az EBF lényege is: kihívások, kapcsolódás és együttműködés.

Paul Negrut, a nagyváradi Emanuel Egyetem rektora

Ez az első alkalom, hogy részt veszek az ApCsel 1,8 konferencián. Papp János lelkipásztor hívására érkeztem Romániából, és mély benyomást tett rám, hogy Kelet-Közép-Európa különböző baptista szövetségeiből érkezett testvérek ugyanazzal a vággyal vannak itt: hogy Istent dicsőítsék és az evangéliumot elvigyék nemzeteikhez. Ez egyszerre inspiráló és kihívást jelentő élmény – és remélem, hogy ez csak a kezdete egy nagyszerű együttműködésnek.

Az ilyen konferenciák azért fontosak, mert a Biblia azt mondja, hogy Isten képmására lettünk teremtve, és arra, hogy hasonlítsunk rá – márpedig Isten nagy Isten. A Biblia azt is mondja: mert úgy szerette Isten a világot… De ha mindig csak a saját országunkban maradunk, akkor sokszor nagyon kicsi a világunk. Viszont amikor eljövünk például egy olyan konferenciára, mint az ApCsel 1,8, és találkozunk más kultúrából jövő, más nyelvet beszélő testvéreinkkel, akkor Isten különös módon kitágítja a szívünket, hogy mi is úgy tudjuk szeretni a világot, ahogy ő szereti – fogalmazott Chris Cook amerikai baptista lelkipásztor, aki az elmúlt 10–12 évben Európában szolgált. – Ilyen alkalmakon közösségben lehetünk egymással, megoszthatjuk a gondolatainkat – és én hiszem, hogy erősebbek vagyunk, amikor együtt imádkozunk, együtt dicsőítünk és együtt beszélünk arról a küldetésről, amelyre Isten hívott el bennünket.

Uhrin Benjamin, a Szlovákiai Baptista Szövetség elnöke

Egy kicsit skizofrén helyzetben vagyok – választhattam volna bármelyik szekciót, hiszen még mindig részt veszek az egyházvezetés munkájában, ugyanakkor az elmúlt három évben sokkal aktívabban tanítok a teológiai intézetben, az egyetemen. Így mostanában a tanári szerepem az erősebb, ezért szívesebben töltöm az időt olyanokkal, akik hasonló területen dolgoznak, teológiát tanítanak más országokban is. Számomra nagyon fontos, hogy kapcsolatban legyek azokkal a testvérekkel, akik hasonló szolgálatban állnak – látni, hogyan gondolkodnak a jövőről, mik a terveik, hogyan oldanak meg kérdéseket. Ezek a természetes kapcsolatok sokszor többet jelentenek, mint egy konkrétan előkészített program. Most is örömmel hoztunk magunkkal két fiatal testvért – és jó látni, hogy más nemzetek is hoztak fiatalokat, hogy megismerjék ezt a közösséget, kapcsolódjanak és készen álljanak, amikor eljön az ő idejük, hogy továbbvigyék a szolgálatot.

Vas Panna, a Budapestifi vezetőségi tagja

A Budapestifit képviselve jöttem a konferenciára, a Youth Leadership szekció tagja voltam itt Varsóban, és izgalmas volt találkozni az egyházvezetőkkel és pásztorokkal. Kevés lehetőség van ilyen közvetlen, informális kapcsolatra a fiatalok és a vezetők között, ezért számomra elképesztő nagy élmény volt azzal találkozni, hogy nagyon értékes emberek, és hogy az Isten vezeti őket, és hogy valódi emberek. Ez önmagában izgalmas élmény volt, és előhozta bennem, hogy kellünk egymásnak, és szükségünk van egymásra ahhoz, hogy a Krisztus teste előrehaladhasson, és kell az ő bölcsességük, nekik meg kell a mi frissességünk. Szóval számomra talán ez volt a legtöbb…

Tóth Sándor, a Debreceni Új Remény Baptista Gyülekezet lelkipásztora, a Kornya-program vezetője

A 2015-ös első magyarországi ApCsel 1,8 óta öt alkalommal találkoztunk workshop jelleggel, kisebb csoportokkal, plántálókkal, tehát nekünk elég erős együttműködésünk volt már, amire lehetett építeni is. Mindenki olyan tapasztalatokat hozott a gyülekezeti szekcióba, amelyek nemcsak a múlt tanulságaira épültek, hanem a jelen megéléseiből és a jövőre vonatkozó látásokból is fakadtak. Minden közösség valamiben azért más helyzetben van, tehát alapvetően elveket fogunk tudni tanulni egymástól. Azt látom, hogy Magyarországon a gyülekezetek plántálása elég fejlett. A rendszer, a stratégia, a közösségünk hozzáállása. A következő, ahol még erős, az a lengyel stratégia, és ott is most különválik a menekültek közötti gyülekezetplántálás. Most tíz új gyülekezet indítását készítik elő, és már most van három ukrán gyülekezet, ami lengyel épületeket használ, de önálló ukrán gyülekezetként működik. És ami a szívünk vágya, hogy most ebben a korszakban szükséges lenne egy evangelizációs gyülekezetplántáló mozgalom, amely erőteljesebben, mozgalmi jelleggel hat a térségben. Arról is beszéltünk, hogy mi lehet a mi felelősségi körünkön belül, tehát ami nem az Isten dolga, hanem ránk bízza az Úr. Ezért indítottuk el Magyarországon az evangélistaprogramot, maga a Kornya-program is és a benne lévő evangélistaprogram is érdekli a többieket. Már a Kornyát lefordítottuk, most lefordítjuk az evangélistaprogramot is, a cseheket is érdekli, konkrétan akarnak ebből tanulni, próbálják garantálni ezeket a dolgokat. És ami még a szívemben megfogalmazódott, hogy nekünk, jelenlegi magyar területeken élő baptistáknak a Kárpát-medencében kéne gondolkodnunk, akár a Kornya-program tekintetében is.

Selmeczi Nimród, a Kiskőrösi Baptista Gyülekezet ifjúsági lelkipásztora

„Egyrészt jó volt újra látni régi ismerősöket más országokból, másrészt új emberekkel is megismerkedhettem. Mostanra nagyjából minden ifjúsági vezetőt megismertem a térségből, akik a nemzeti ifimunkákban szolgálnak” – mondta. Beszámolt arról is, hogy a legutóbbi ApCsel 1,8 konferencia eredményeként 2023 novemberében Szegeden valósult meg az első Nemzetközi Ifimunkásképző, melynek ötlete e találkozón született, és most annak folytatását tervezték. Céljuk, hogy még több országból hívjanak ifjúsági vezetőket.

Az ifis szekció egyik beszélgetésének fő témája a vezetők saját egészségének, pihenésének és példamutatásának fontossága volt.

„A legnagyobb segítség az, ha mi magunk vagyunk példa azok előtt, akiket vezetünk.”

Egy másik beszélgetés során külső vendégként egy amerikai előadó és egy lengyel pszichológus is jelen volt. A közös eszmecserék során olyan nehéz témák is szóba kerültek, mint a nemi identitással küzdő fiatalok kezelése a szolgálatban.

„Föltettük például azt a kérdést: mit tehet egy ifivezető, ha a fiatal küzd valamivel, de a szülei nem együttműködők. Itt kaptunk gyakorlati tanácsokat és megerősítést is abban az irányban, amit képviselünk.”

Sok fiatal nyitott a misszióra, részt vesznek utcai evangelizációkon, missziós utakra jelentkeznek.

„A kihívás inkább az, hogy az alkalmi szolgálatok mellett vállaljanak hosszabb távú, állandó missziós szerepet is” – mondta.

Tapasztalata szerint a fiatalok motivációját erősen befolyásolja a gyülekezeti háttér:

„Vannak, akik olyan közösségből jönnek, ahol a misszió gyakorlatilag nem létezik – őket először szemléletformálással kell segíteni. De akik benne vannak, azok nagyon lelkesek és aktívak.”

Marek Glodek, a Lengyel Baptista Szövetség elnöke, a szervezők egyike

Véget ért az ApCsel 1,8 konferencia, amelyet kétévente rendezünk meg, immár negyedik alkalommal. Örülünk, hogy részesei lehetünk ennek a mozgalomnak, amely elsősorban Kelet- és Közép-Európából hozza össze a testvéreket. Ez egy áldás, egy olyan hely, ahol megoszthatjuk egymással, mit végzünk az egyházainkban, a különböző szolgálati területeinken. Ez alkalommal mintegy hetvenen jöttek el Lengyelországba, hogy közösségben lehessünk, tanuljunk egymástól, és együtt mélyedjünk el Isten igéjében – ezúttal a 2Timóteus levélből. Kis csoportokban dolgoztunk: teológia, közösségi média, gyülekezetplántálás, szövetségi vezetők – sok fontos területet érintettünk, amelyek kulcsfontosságúak a szolgálatunkban… Személy szerint is megerősödtem lelkileg. Új testvérekkel ismerkedtem meg, megosztottuk egymással az életünket, és öröm volt számomra ez az idő. Most azért imádkozom, hogy Isten használja azokat, akik hazatérnek – a saját országukban, kultúrájukban, környezetükben. Dicsőüljön meg Isten neve abban a szolgálatban, amit végzünk!… Ígérem, hogy imádkozom értetek – és kérlek, ti is imádkozzatok értünk! Azok is, akik olvassák ezeket a sorokat: hordozzátok imádságban és támogatásban a szolgálatunkat – és a következő, két év múlva sorra kerülő ApCsel 1,8 konferenciát is!

„Óriási lelki ébredés van Ukrajnában, sorra születnek új gyülekezetek, ezrek térnek meg és merítkeznek be, és a szétszóródottak között is több mint 100 új csoport indult.”

„Hasznos, ha meghallgatjuk az előző generációt, de nekünk kell megkeresnünk és megharcolnunk az igazságot, megkapnunk a válaszokat, amelyek a mieink.”

„Nem manipulálni kell, nem nyomást gyakorolni – hanem szeretettel, igazsággal bátorítani, inteni.”

„Hogyan mutatod meg a hálát, hogy elhívott az Isten? Megtiszteltetésnek veszed?”

„Azért is szerettem volna eljönni, mert itt egy különleges közösség van: olyan elhívott emberek, akik gyülekezeteket szeretnének plántálni, változást hozni Európába.”

„Nekünk, jelenlegi magyar területeken élő baptistáknak a Kárpát-medencében kéne gondolkodnunk.”

„Azért imádkozom, hogy Isten használja azokat, akik hazatérnek – a saját országukban, kultúrájukban, környezetükben.”

Vas Ferenc

FELKÉSZÜLNI A FELKÉSZÜLÉSRE

Milyen egy Langham-konferencia?

Amikor készültem a Langham-konferencián való részvételre, akkor keresgéltem a neten, hogy miképpen is néz ki egy ilyen alkalom. Bevallom, hogy nem nagyon találtam semmit a hivatalos honlapon kívül, ami a langham.hu. Ennek a cikknek az egyik célja, hogy aki tervezi vagy fontolgatja a részvételt, kapjon egy támpontot arról, hogy mire is számíthat.

Készülve ennek a cikknek a megírására jött szembe velem ez a jézusi ígéret: „Amikor pedig elhurcolnak és átadnak titeket, ne aggódjatok előre, hogy mit mondjatok, hanem ami megadatik nektek abban az órában, azt mondjátok, mert nem ti vagytok, akik szóltok, hanem a Szentlélek.” Mk 13:11 Mindannyian tudjuk, hogy ez az ígéret nem arról szól, hogy ne készüljünk az igehirdetéseinkre és szolgálatainkra, de figyelmeztet arra is, hogy önmagában az emberi felkészültség kevés a sikeres és áldott prédikációhoz vagy megszólaláshoz. Azért, mert az igehirdetés nem csupán emberi szó. A legnagyobb félelmem az volt a konferenciával kapcsolatban, hogy a résztvevők az „én ezt már jobban tudom, nekem senki ne mondja meg, hogy miképpen csináljam” hozzáállással fognak érkezni. Hálás vagyok azért, hogy ilyent nem tapasztaltam. Még akkor is, ha sokszor elhangzott, hogy én nem tudok Langham módra prédikálni. Ez egyáltalán nem zavarta a szervezőket, mert látták, hogy ez senkinél nem az ellenállásból fakadt, hanem az erős, saját megszokásokból.

Röviden összefoglalva ez a két napos konferencia arról szólt, hogy gyakoroljuk a felkészülést az igehirdetésre Langham módra. Ami egy expository preaching vagyis értelmező, magyarázó és ismertető típusú igehirdetés, ami erősen kötődik a textushoz, bibliai szöveghez. Ennek van egy bizonyos formája, bizonyos lépései, amin végig kell menni, hogy megkapjuk az igehirdetésünk bő vázlatát. Én már egy éve részt veszek a székesfehérvári Langham-műhely munkájában, de soha nem értünk végig azokon pontokon, amelyek hozzátartoznak ehhez a John Stott-féle metódushoz. Azért is mentem el a konferenciára, hogy ez egyszer megtörténjen. John Stott hozta létre ezeket a műhelyeket, hogy segítse az igehirdetőket. Jelszava a következő volt: „Felkészíteni az igehirdetők új generációját.” A konferencia másik kimondott célja az, hogy segítse ezen műhelyek működését és esetleg létrejöjjenek új, területi alapú csoportok. Az asztalbeosztások is ezt a célt szolgálták.

A konferencia szerda délután kezdődött az érdi Késői eső gyülekezet épületében. Megszokott módon Mike József vezette a dicsőítést, megszokhatatlanul nagyszerűen. Az első részben interaktív módon térképeztük fel, hogy kinek milyen igehirdetési szokásai vannak. Mióta prédikálunk? Mi volt a leghosszabb igehirdetés sorozatunk? Milyen típusú igehirdetéseket mondunk el inkább? Ó- vagy Újszövetségből prédikálunk inkább? Ezekre a kérdésekre adott válaszokból kiderült, hogy kinek milyen sémái vannak és milyen régóta prédikálunk. Meglepően sokan voltak, akik az igehirdetői szolgálat elején álltak, állnak. Itt hangzott el az is, hogy azt szeretnék, hogy az igehirdetés valamennyire community project/közösségi munka legyen és ez csak ilyen alkalmakon történhet meg. Ezt a részt Schauermann Tamás vezette.

Ezután Ewald Ring bécsi lelkipásztor a közép-európai szekció vezetője folytatta a Langham munkájának a bemutatásával. Érdekes módon ehhez a szekcióhoz tartoznak a karibi szigetek műhelyei is. Első előadásában hangsúlyozta, hogy magabiztos meggyőződéssel kell hirdetni az igét és feltette azt a kérdést, hogy jelenleg személyesen mi akadályoz bennünket ebben. Mi kérdőjelezi meg az Isten igéjének az erejét az életünkben és a világban folyó eseményekben? Ezen nehézségek miatt is különösen fontos, hogy az igehirdetőnek krisztusi jelleműnek kell lenni, aki hűséges a bibliai szöveghez, mondanivalója releváns abban a közegben, ahol megszólal és tiszta életet él és tisztán, egyértelműen beszél. Itt hangzott el a konferencia tételmondata: „Minden jó igehirdetés – valamilyen módon - magyarázó igehirdetés.”

Ezután Balogh Péter siófoki baptista lelkipásztor előadását hallgattuk meg, ahol bemutatta a különféle igehirdetéstípusokat: a homíliát, ami a textusprédikációkat jelenti. A sermo-t, ami a témaprédikációk szakszava, ahol a tételmondatok különösen fontosak. Valamint a narratív igehirdetési formát, ami Eugene Lowry nevéhez kötődik és a homiletikai hurok jelenik meg, ami a jelenkor egyik újdonsága az igehirdetés világában. Ez az előadás segített elhelyezni a magyarázó igehirdetést a prédikációk világában. Lényeges, hogy a konferencián nem hangzott elítélő szó a más típusok felett, hanem sokkal inkább a Langham metódus ismertetése és értelmezése került előtérbe.

Csütörtökön két ézsaiási igeszakaszon keresztül igyekeztünk begyakorolni a felkészülést az igehirdetésre. Ewald Ring az Ézs 6. fejezetén keresztül mutatta be, hogy miként lehet neki kezdeni az értelmezői munkának. Soha nem szabad figyelmen kívül hagyni, hogy Isten igéje számunkra, de nem nekünk íródott. Izrael népe ekkor útelágazódáshoz ért, hogy a sorsa ítélet vagy üdvösség lesz. Ebben a prófétai szó volt a segítségükre. A Langham módszer szerint először tisztázzuk, hogy ki írta a szöveget, mikor és kiknek szól. Majd meghatározzuk a szöveg műfaját és azt, hogy annak bibliai könyvnek, ahol a textus található, mi a fő üzenete. Majd, hogy mik azok a kulcsszavak, amik megjelennek benne. Utána tisztázzuk a történelmi hátteret, ahol elhangzik, milyen szituációban vannak a hallgatók. Ezután megvizsgáljuk a szövegkörnyezetet, ahol elhelyezkedik a textus. Mi van előtte és mi van utána? Illetve mi a helyzete az egész könyvben. Majd következik a szöveg minél tüzetesebb megfigyelése. Erre kellene a legtöbb időt szánni, de itt szoktuk az időt megspórolni. A konferencián erre is volt bőven idő. Ezután kereshetjük meg a kapcsolódást más bibliai szövegekhez és témákhoz. Miképp kapcsolódik ehhez Krisztus és milyen változást hoz el ebben az adott témában. Az Ézs 6. nagyszerű szöveg ehhez, mert segített abban is, hogy végig gondoljuk, hogy miképpen indultunk az igehirdetői szolgálatba és mi változott meg az idők folyamán. A cikk keretei nem engedik, hogy ezt hosszabban ismertessem. Ennek a felkészülési szakasznak a vége, hogy meghatározzuk a szöveg szívét. A Langham módszer az emberi test felépítését használja az igehirdetés megalkotásához. Az eddig elhangzottakat az igehirdetés csontvázának nevezik. A szív az éltető ereje a szövegnek. Mi a szív? Így fogalmaz a kézikönyv: „Összegezd egy múlt idejű mondatban, hogy mit üzen Isten a szerzőn keresztül az egykori hallgatóság számára! Ezt a mondatot – amennyire csak lehet – világosan, átfogóan, tömören fogalmazd meg! Legyen benne a szerző és az eredeti hallgatóság.” Ez elvileg csupán egy mondat, de megalkotásához sok türelem és odafigyelés szükségeltetik, mert ebből ki kell derüljön, pontosan melyik textusról szól. Idáig eljutni elég nehéz és önfegyelmet kíván, mert a legtöbbször az igehirdetői reflexeink beindulnak és már az üzenetre térnénk. A konferencia segített abban, hogy ne siessük el ezt a hallgatóság számára láthatatlan munkát. Ezután lehet felépíteni az igehirdetést magát.

Kiscsoportos munkában az Ézs 11,1-10-et dolgoztuk fel, ami egy messiási prófécia. Végigmentünk az előbb elmondott szakaszokon Mikolai Bori vezetésével. Az ő megfogalmazása az volt, hogy mennyire fontos a megfigyelés, ahol korlátozzuk magunkat és nem húzzuk rá azonnal a szövegre a teológiai meggyőződésünket, hanem igyekszünk magából a szövegből kiindulni. Azért, mert az absztrakció akár meg is ölheti az igazságot, amit a szöveg képvisel. Itt jelent meg az a kérdés, hogy miként érint meg engem személyesen a szöveg. Mit vár tőlem a szöveg és az Úr? Ennek megválaszolására kaptunk személyes időt a konferencián. Ez egy nagyon fontos lelkigyakorlat volt a számomra. Mikolai Bori előadásából kiemelném még a következő mondatot, hogy egy jó történetnek ereje van. (Gandalf – Gyűrűk ura) Nekünk keresztyéneknek van a legjobb történetünk, amit érdemes elmondani és hatalmas ereje van. Ez Jézus Krisztus élete, halála és feltámadása. Mindig van mit mondanunk, ha ezt figyelmünkbe tartjuk. Mikolai Bori vezetésével megfigyelhettük, hogy a többi csoport mire jutott a felkészülésükben és ezt értékeltük is közösen.

Csütörtök este Kurdi Zoltán metodista lelkipásztor igehirdetését hallgathattuk meg. Ő nem egy tipikus Langham prédikációt mondott el az Ézs 11,1-10 alapján Hogyan lehetünk érett vezetők címmel. Az igehirdetés célja az volt, hogy megkívánjuk azt a bölcsességet, amivel vezetővé válhatunk. Ezt a Messiástól kaphatjuk meg és rajtunk keresztül valósulhat meg a világban, hogy ne maradjunk gyerekesek és az igazi értékeket képviseljük a világban. Ezután közösen értékeltük a tanultak alapján az igehirdetést. Számomra ez roppant nehéz volt, mert az igehirdetés nagyszerű volt, de nem olyan mint, amiről tanultunk a konferencián. Mégis roppant tanulságos volt, hogy miképp lehet értékelni más igehirdetését. Hiszen ez megtörténik mindannyiunkkal, de nem mindegy, hogy miként tesszük. Az ilyen értékelésre is fel kell készülni.

Késő este Kotán Péter tartott nagysikerű előadást arról, hogy miképp lehet használni a mesterséges intelligenciát (például ChatGPT) az igehirdetésre való felkészülésben. Nagy érdeklődéssel követték mondanivalóját.

Pénteken kicsit szembenéztük, hogy mi akadályozza az igehirdetésünket, milyen szituációkban kell elmondanunk azt, amit megértettünk az igéből. Végül a személyes összegzésre volt lehetőség, hogy miben segített bennünket ez a két nap. Itt elég bensőséges hozzászólásokat, bizonyságtételeket is meghallgathattunk a szolgálati helyzeteinkről.

Ez a néhány nap nagyszerű lehetőséget adott arra is, hogy megismerkedjünk más közösségek igehirdetőivel és az ő nehézségeikkel. Körülbelül hatvan résztvevője volt a konferenciának: reformátusok, evangélikusok, baptisták, metodisták, pünkösdiek és más közösségekhez tartozók. Volt közöttünk néhány erdélyi testvérünk is. Végül köszönetünket szeretnénk kifejezni a Magyarországi Baptista Egyháznak, akik anyagilag is támogatták a részvételünket. Ajánlom a következő konferencián való részvételt azoknak, akik szeretnének egy újabb segítséget kapni az igehirdetésükhöz való felkészülésre.

„A konferencia tételmondata ez volt: »Minden jó igehirdetés – valamilyen módon - magyarázó igehirdetés.«”

„A Langham módszer az emberi test felépítését használja az igehirdetés megalkotásához.”

„Ajánlom a következő konferencián való részvételt azoknak, akik szeretnének egy újabb segítséget kapni az igehirdetésükhöz való felkészülésre.”

Vas Ferenc

MENNYEI ÖSSZEESKÜVÉS - KÖNYVAJÁNLÓ

Könnyű helyzetben voltam, amikor a recenzió megírásának céljából neki kezdtem Dallas Willard: Mennyei összeesküvés (Harmat-KIA, Bp. 2025. fordította Szabadi István) című könyvének. Elsősorban azért, mert már olvastam, - angolul -, a szöveget. Másodsorban azért, mert így már előre tudtam miképpen fogom ajánlani a művet. Azok figyelmébe ajánlom a könyvet, akiket őszintén érdekel, hogy miként ír lelkiségi művet egy gyakorló filozófus. Willard egy olyan értelemben megtért ember, ahogyan azt mi is értjük és mégis filozófus. Miért emelem ki ezt ennyire? Azért, mert mindannyian, akik részt vettünk már egy az állam által akkreditált felsőoktatási intézmény oktatásában: mi mindannyian kicsit filozófusok – vagy legalábbis azzal érintettek – vagyunk. Mégis keresztyénként legtöbbször úgy érezzük, hogy a filozófia távol tart minket az igaz istenhittől. Már az első keresztyének is hasonlóan gondolkoztak. Sokan minden rossznak eredőjét az egyházban az aeropágita Dionizioszban látták. (ApCsel 17,34) Még Augustinus is az egyik legnagyobb akadályának azt találta az Istenhez való fordulásában és megtérésében, hogy túl jól ismerte a filozófusokat és a keresztyén hitet túl egyszerűnek találta azokhoz képest. A keresztyénséget történelme során végigkisérte és kísértette ez a gondolat.

Dallas Willard dolgozott lelkipásztorként, de később egy egyetem (USC, University of Southern California) filozófia szakának volt a kutatója. Vagyis professzionális filozófus volt. Kutatási területe elsősorban Leibniz volt. Gottfried Wilhelm Leibniz egy nagyon szerteágazó munkát folytató polihisztor volt, de ismertségét a monászelmélet hozta el. Ennek lényege, - ha jól fogalmazom meg -, hogy az univerzum harmóniára törekszik és ez a számunkra is érzékelhető harmónia egyfajta istenbizonyíték. Azért, mert Isten az, aki ezt a harmóniát létrehozza. Minden, ami a harmóniát megtöri, nem cáfolja ezt, mert minél nagyobb az a diszharmónia, ami megjelenik annál nagyobb erő kell ahhoz, hogy a harmónia mégis fennmaradjon érzékelhetően az univerzumban. Ez az erő és hatalom Isten kezében van. Ennek a gondolatmenetnek az ismerete segít megérteni magát az egész könyvet. Ennek hiánya nagyban nehezíti a megértésünket és csalódottan tennénk félre a szöveget.

Néhány szót magáról a könyvről. Tördeléstől, a betűtípuson át, a könyv borítóján keresztül egészen a kiemelésekig pontosan követi az eredeti könyv kinézetét és formáját. Ez segíthet ellenőrizni az eredeti szöveg gondolatait, mert a fordító elég kemény és összetett munkát végzett. Ugyanis a szerző szóhasználata egyszerre triviális és mégis magas filozófiai gondolatokkal megtűzdelt, ami nagyban nehezíti az olvasást. Azt gondolom, hogy ebben is követi Willard eredeti szándékát, ahol törekszik arra, hogy meglepje és elgondolkoztassa olvasóit azokban a témákban is, amiket már talán unásig ismer. Fontos figyelembe vennie ezt annak, aki nekikezd a műnek, nehogy csalódás érje. Kihívás elé állít bennünket. Ez az egyik legnagyobb erénye a könyvnek: újragondolásra késztethet. Egy filozófus szemével, aki Jézus tanítványa, vagyis gyakornoka akar lenni, ahogy az író használja ezt a kifejezést a könyvében. Néhány fordítási döntés megkérdőjelezhető ugyan, de a tökéletes megoldás elérése lehetetlen cél lett volna, de ezt a fordító is így gondolja szerintem.

Miért Mennyei összeesküvés a könyv címe? A The Divine Conspiracy (eredeti kiadása: 1997) egy trilógia része és azt a gondolatot viszi végig, hogy Isten milyen összeesküvést visz végbe az emberiségért. Ez az összeesküvés nem az ember ellenére, hanem javára történik. Ebből is láthatjuk azt, hogy a szöveg mélyen gyökerezik a kortárs kultúrában, ahol a konspirációk már megszokott beszédtémává lettek. Sokat meg is érthetünk a könyvből az amerikai kultúráról, a keresztyénség ottani helyzetéről. Néhány kulturális utalása érthetetlen ugyan a számunkra, de gondolatisága követhető akkor is, ha azokat nem értjük. Willard meggyőződése, hogy Jézus tanítása minden helyzetben a legnagyobb segítség a számunkra, bármilyen munkát is végzünk.

Itt érkezünk el a könyv legalapvetőbb gondolatához. Ahhoz, hogy Jézus a legokosabb a világon. S tanítása az elérhető legjobb információ az élethez és ezért mindenkinek fontos és értékes eredményt hoz az azzal való foglalkozás. Rámutat, hogy sokan nagy tanítónak tarják ugyan Jézust, de a tanításával nem törődnek, sőt teljesen idegennek tartják a saját valóságukhoz képest. (Akkor mitől nagy tanító?) Azt mondja, hogy a másik oldala a keresztyénségnek azért hagyja figyelmen kívül tanításait, mert azt látják a leggyakrabban, hogy a Jézusba vetett hit és az ő szavai nem hoznak gyakorlati változást követői életében. (Pedig kellene.) Ezért hívnak segítségül gyakran más eszközöket a tanítványozáshoz és a gyülekezeti élethez. Willard pedig amellett érvel, hogy Jézus tanítása valódi és egyértelmű változást hoz az ember életében. Ehhez gyakorlati útmutatót is ad. Valójában erről szól az egész könyv. Ezért érdemes elolvasni.

Ehhez a célhoz a Hegyi Beszéden keresztül vezet el bennünket. A „domboldali” beszédet mutatja be egy új formában. Egy összefüggő prédikációnak tekinti, ami végigvezet bennünket azon az úton, amin Jézus gyakornokainak, tanítványainak járni kell. Ezen keresztül ad Jézus több és hatékony illusztrációt a számunkra, hogy milyen Isten országa, aminek állampolgárai vagyunk, és annak milyen ereje van, s hogyan kell megjelennie az életünkben. Beszél arról, hogy hogyan kell leküzdeni a haragot és a megvetést, ami a legnagyobb akadálya a hívő életünknek. Sok téma mellett arról is szól, hogy miként lehet kialakítani igazi és működő lelkigyakorlatokat az életünkben: a némaság, magány, imádság és a bibliatanulmányozás által. Ez az erőssége a könyvnek: egyszerre filozofikus és egyszerű, gyakorlatias és elméleti. Segít megérteni mély gondolatokat és a lehető legegyszerűbben fogalmazza meg a legbonyolultabb igazságokat. Érdemes végigmenni azon az úton, amin végigvezet. A szöveg nehézsége az, hogy egy-egy gondolata életre szóló igazságot fogalmaz meg, amin egész életünkön keresztül elmélkednünk kellene és ezt érezzük is az olvasás közben, s ez megakasztja az olvasót. Ez ne rémisszen el bennünket, de hagyjunk időt a megértésre. Másrészt végig sürget arra, hogy ne csak elmélkedjünk Jézus szavain, hanem cselekedjük is meg azokat. Ahogyan ezt Jézus is sürgette a Hegyi Beszéd végén.

A könyv utolsó szakasza kinyitja a képzeletünket Isten világának hatalmasságára és arra, hogy miképpen képzeljük el az örök életet, amire most készít fel bennünket az Úr. Itt a leginkább filozofikus a szöveg, de végig a bibliai bizonyságtételre hagyatkozik.

Nagy köszönettel tartozunk a Harmat és a KIA kiadónak, hogy ezt a könyvet kiadták, mert valószínűleg egy örök klasszikust hoztak el hozzánk, amit mindig érdemes elolvasni és aztán újraolvasni. S lehetőséget ad Dallas Willard többi könyvének megismerésére, ami a lelki formálódás témakörében született.

KÖNYVAJÁNLÓ

„Willard pedig amellett érvel, hogy Jézus tanítása valódi és egyértelmű változást hoz az ember életében.”

Dallas Willard

Eugene H. Peterson

Kitartó követés

Harmat, 2025, 216 oldal

A Biblia megszólító erejű fordításáról ismert amerikai lelkész, Eugene Peterson immár klasszikusnak nevezhető műve keresztények százezreit bátorította Krisztus kitartó követésére. A tizenöt zarándokzsoltár modern, sokszor meglepően új értelmezést kínáló fordítását a szövegek hasonlóan inspiráló magyarázata követi arról, hogy mit jelentettek ezek az énekek az Ószövetség hívői számára, és ezek alapján miben segítik korunk nyüzsgő, sokféle elkötelezettségtől űzött emberét megnyugvást találni és növekedni az imádatban, a szolgálatban, az örömben, a munkában, a boldogságban, az alázatban, a közösségben, a szeretetben és az áldásban.

Hans-Joachim Eckstein

Hit – kapcsolat

Isten emberi valóságáról

Kálvin, 2009, 156 oldal

A könyvünkben olvasható gondolatok „a hit alapjairól” azokhoz is szólnak, akik távolságtartó érdeklődéssel akarnak foglalkozni a keresztyénség gyökereivel, és azokhoz is, akik még világosabban szeretnék megismerni saját hitük és személyes hittapasztalataik gondolati alapjait. Legyen szó akár Isten „emberi valóságáról”, akár az Isten elrejtettsége miatti szenvedésről, akár Krisztus jelenlétéről személyes életünkben vagy Isten „Lélek-jelenlétéről” az emberi kapcsolatokban és a közösségek életében, a hit maga mindig életigenlő és felszabadító kapcsolatként jelenik meg.

Markus Öhler

Barnabás

A középút embere

Kálvin, 2007, 198 oldal

Barnabás apostol a korai keresztyénség történetének legfontosabb alakjai közé tartozik. A jeruzsálemi gyülekezetben éppúgy otthon volt, mint az antiókhiaiban. Barnabás egyike volt azoknak, akik elsőként hirdették az evangéliumot a pogányok között, s a zsidó- és pogánykeresztyének közti konfliktus megoldásában is döntő szerepet játszott. A középút embereként Pál és Péter árnyékában álló Barnabás újszövetségi személyét, történetét, valamint további hatását állítja középpontba Markus Öhler bécsi teológus.

Gájer László

Etikai érvelésmódok

Az erkölcsfilozófia nagy hagyományainak bemutatása és értékelése

Szent István Kiadó, 2009, 156 oldal

Napjainkra az erkölcsi érvelés két rivális hagyománya vált meghatározóvá, amelyek látszólag egymással ellentétesek. Ezek a deontológiai és a teleológiai érvelésmódok, vagyis a formális erkölcsi kötelességből, illetve a cselekvés következményeiből kiinduló etikai elméletek. Ezek mellett megjelenik még a természetjogi érvelés, amely leginkább egy katolikus elmélet, és amelynek egyes kortárs változatai megbecsülést szereztek napjaink akadémiai diskurzusában. A két fősodorbeli erkölcsi elmélet alternatívájaként tűnt fel ugyanakkor az utóbbi évtizedekben az erényetikai érvelésmód is, amely azzal a bírálattal illette az előbbi kettőt, hogy azok merőben elméletiek, könyvszagúak, és azok helyett egy életszerű módszert kínált fel. E négy érvelésmód bemutatása képezi a jelen kötet szisztematikus részét.

Adorján Mária, Kovács Tímea

Egyházi szövegek fordítása és utószerkesztése

Fordításoktatás és könyvkiadás

L'Harmattan, 2025, 216 oldal

A Biblia megszólító erejű fordításáról ismert amerikai lelkész, Eugene Peterson immár klasszikusnak nevezhető műve keresztények százezreit bátorította Krisztus kitartó követésére. A tizenöt zarándokzsoltár modern, sokszor meglepően új értelmezést kínáló fordítását a szövegek hasonlóan inspiráló magyarázata követi arról, hogy mit jelentettek ezek az énekek az Ószövetség hívői számára, és ezek alapján miben segítik korunk nyüzsgő, sokféle elkötelezettségtől űzött emberét megnyugvást találni és növekedni az imádatban, a szolgálatban, az örömben, a munkában, a boldogságban, az alázatban, a közösségben, a szeretetben és az áldásban.

Gottfried Wilhelm Leibniz

Teodícea

Tanulmányok Isten jóságáról, az ember szabadságáról és a rossz eredetéről

L'Harmattan, 2024, 705 oldal

Mélyen tisztelt, jeles és igen becses Hívem!

Szándéka, hogy fiatalokkal beszélget irodalmi, különösen filozófiai és teológiai újdonságokról, biztosan nagy hasznukra lesz mind az ismeretszerzés, mind pedig ítélőképességük pallérozása terén. Úgy van, ahogyan a Teodíceai kísérleteim kapcsán írja: első pillanatra meghökkentőnek fogják találni, hogy az a világ, amelyet megfertőzött a bűn, jobb lehet annál, amelyből hiányzik. Ám ha alaposabban a mélyére néz, nem lehet nem egyetérteni ezzel, hiszen a részben megmutatkozó rossz hozzájárul a jó növekedéséhez az egészben, miként egy anyajegy is a testen gyarapíthatja annak szépségét, és szebbé teheti e testet egy másiknál, amelyen nincs anyajegy. Úgy látom, e tekintetben ön tökéletesen ért engem. Egyébként magában a könyvben minden bővebben ki van fejtve és jobban meg van magyarázva, mint ahogyan arra egy rövid összefoglaló képes. Isten önnel, tartson meg jó emlékezetében!

Kelt: Hannover, 1711. szeptember 30.

Őszinte híve: G. W. L.

Table of Contents

© Szolgatárs folyóirat

Tóth Krisztián

Valóban feltámadt? – Tamás kér(d)ése

A „hitetlen” ikertestvér húsvét előtti és utáni példája

Dr. Várady Endre

A nyelv hatalma a Bibliában

Jóföldi Endre

RÉGI GYÜLEKEZETEK

MEGÚJULÁSA A

MAGYARORSZÁGI BAPTISTA

EGYHÁZBAN 2.

Beke László

A lelkipásztor szexuális kísértései

Stumpf Kata

Hivatásunk megtalálása

Gondolatok útkeresésről, elhívásról és a „jó keresés” művészetéről

Horváth Sándor

BIZTONSÁGTUDATOSSÁG A MINDENNAPOKBAN

Dr. Paniti Imre

Evangélium: GÉP és EMBER

Kovács Viktória

„Megharcolni a nemes harcot!” – ApCsel 1,8 konferencia Varsóban

Vas Ferenc

Felkészülni a felkészülésre

Milyen egy Langham-konferencia?

Vas Ferenc

MeNNYEI ÖSSZEESKÜVÉS - KÖNYVAJÁNLÓ